Gombos Katalin

A jog érvényesülésének térsége az Európai Unióban

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2014

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565, +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

E-mail: info@wolterskluwer.hu

Internet: www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: dr. Takács Tibor

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Szabó Marianna

Felelős szerkesztő: dr. Csizner Ildikó

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Műszaki szerkesztők: Kerek Imréné, Szász Zoltán

Fedélterv és tördelés: Wolters Kluwer Kft. DTP-csoport

ISBN 978 963 295 418 9

Termékkód: YEB1543

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban
a Kiadó címén, továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Szerző: Gombos Katalin

Kézirat lezárva: 2014. június 30.

© Dr. Gombos Katalin, Budapest, 2014

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2014

A Wolters Kluwer Kft. az 1795-ben alapított

Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

1. A jog jelentősége Európában

A jog évszázadok óta annak eszköze, hogy állami kikényszerítés mellett olyan kötelező magatartási szabályokat határozzon meg, amellyel egyfajta rend (jogrend) fenntartása valósítható meg. A jog érvényesülése szempontjából lényeges kérdés, hogy mik azok a normák, amelyeket „jogként” összegezve veszünk számításba. Európában a jogfogalom több dimenzióban, az egyes államok jogrendszerei szintjén, az uniós jog terepén és legtágabban az európai jogi színtéren is vizsgálható.

1.1. Jogrendszerek Európában

Az európai jogrendszerek több típusát ismerjük, amelyek a jog fogalmi alapkérdései szempontjából markáns eltérést jelentenek. Európában a modern jogcsaládokon belül a római–germán (kontinentális) jogcsaládba tartozó romanista, germanista és skandináv típusú jogrendszerek mellett a common law rendszere is megtalálható. Amíg a kontinentális jog elsősorban írott jogi hagyományokon alapul, fontos jellemzői, hogy jogi normái előre tételezettek, addig az angolszász típusú jog legfontosabb forrása a precedens, így szabályai kevésbé elvontak és kevésbé általánosak. A kontinentális jogok hagyományosan megkülönböztetik a közjogot és a magánjogot, az angolszász jogok három rétege a common law, equity és statue law. A jogalkamazásban is különbségek fedezhetők fel, amíg a kontinentális jogredszerek bírói ítéletei hagyományosan a rendelkező részre és indokolásra tagolódnak, addig az angolszász döntések az egyedi ügyre vonatkozó döntésből és annak gyakran értekező jellegű magyarázatából állnak.

A különbözőségek elemzését sokáig lehetne folytatni, azonban ennél lényegesebb, hogy az európai jogrendszerek különbözőségeik mellett olyan közös eredőbe vonható jellegzetességekkel is rendelkeznek, amelyek a közös római jogi alapokra vezethetők vissza. A modern jogok szempontjából óriási jelentősége van a joguralom, a jogbiztonság és a jogállam fogalmainak, melyek inkább összekötik, mintsem eltávolítják egymástól az egyes jogrdszereket. A rule of law, Rechtsstaat, Etat de droit fogalmi keretei között jogi eszközök uralma mellett biztosítható a jogállam megvalósulása. A jogállam legfőbb jelentése az államhatalom, illetve az állami cselekvés joghoz kötése, amellyel fékek és egyensúlyok mellett az államhatalom ésszerű korlátozása biztosítható. A jogbiztonság a jogállam meghatározó eleme, minden állam jogrendjének elérendő célja. A jogbiztonság önmaga is több elemből, alapkövetelményből tevődik össze, amelyek közül a legfontosabbak: a jog kiszámíthatósága, hozzáférhetősége, megismerhetősége és feltétlen megvalósulása.

1.2. Az uniós jog természete, sajátosságai

Az uniós jog fogalmi tisztázásához elengedhetetlen történetileg visszatekinteni1 magára az Európai Unió létrejöttére, annak a jogközösségnek a kialakulására, amit az európai integrációs szervezetek jogából eredeztethetünk. Az európai integráció meghatározó eszköze az autonóm jogrendszerként létező közösségi jog,2 melynek normái olyan jogrendet alkotnak, amely különbözik mind a nemzetközi jogtól, mind a tagállamok belső jogrendjétől. Az Európai Közösséget úgy jellemezhetjük, mint valami egyedülállót a nemzetközi jogban, mint az első igazán nemzetek feletti szerveződést. A Lisszaboni Szerződés az Európai Uniónak jogi személyiséget adott, és azzal, hogy kimondta: az Európai Unió az Európai Közösség helyébe lép és annak jogutódja, az Európai Unió egészére kiterjesztette a közösségi szabályozási modellt. Az EU joga jelentősen áthatja, és emellett részben át is fedi a tagállamok belső jogrendszereit, azokkal mintegy sajátos szerkezetet alkotva.3 Ezt a szerkezetet pedig a közösségi jogforrásokon túlmenően az Európai Bíróság által esetjogi módszerrel kialakított olyan doktrínák tartják össze, mint például a szupremácia, a primátus, a közvetlen hatály, a közvetlen alkalmazhatóság, az értelmezési kötelezettség (közvetett hatály) vagy az értelmezési elsődlegesség.4

1.3. Az európai jog sajátosságai

Legtágabb értelemben az európai jog fogalmát használjuk,5 amibe beleértendő minden olyan nemzetközi jellegű jog Európában, ami az egyes államok közös érték-orientációit tartalmazza. Ha ezt a szóhasználatot tesszük, nem szükségképpen csak az Európai Unióról beszélünk, hanem az európai integráció más színtéren megmutatkozó jogi produktumait is értjük alatta. Feltétlenül beletartozik ebbe a körbe az európai emberi jogi jogvédelmi rendszer, az Európa Tanács szervezetrendszere és jogforrásai, valamint az Emberi Jogok Európai Bírósága (Strasbourgi Bíróság) joggyakorlata.

1.4. A többnyelvű uniós jog természete, sajátosságai, hatása a tagállami jogra, elsősorban a nemzeti jogalkalmazásra

1.4.1. Jogrendszerek kölcsönhatása

Az európai integráció meghatározó eszköze az autonóm jogrendszerként létező uniós jog, amely ma már fokozatosan formálódó saját jogi terminológiával és autonóm jogi fogalmakkal rendelkezik. Az Európai Unió joga a jogszabályok szervezett és strukturált rendjét jelenti, amelynek sajátossága, hogy a tagállami jogoktól eltérő forrásai vannak, saját intézményekkel, illetve eljárásokkal rendelkezik mind a jogalkotás, mind a jogértelmezés és végrehajtás tekintetében.

Az uniós jog szoros kölcsönhatásban van a tagállami jogrendszerekkel, amit mutat, hogy jogi alapelvek, fogalmak és jogintézmények átvétele történt már különböző nemzeti jogrendekből. Például a főtanácsnok megnevezése és szerepe a francia jogból került az uniós jogba. Említhetjük a kabotázs fogalmát is, ami a nemzetközi jogból szűrődött be az uniós jogba. A jogrendszerek kölcsönhatásának eredményeként ezek a fogalmak önálló, elkülönült jelentésre tettek szert, ma már ezeket is autonóm uniós fogalmakként használjuk.

Hangsúlyozni lehet és kell, hogy az uniós jog alapja közös kétezer éves múltunkból, a római jogi alapokból eredeztethető, azonban miután az uniós jogrendszer nem szerves fejlődés eredményeként jött létre, hiányzik belőle egy koherens fogalomrendszer és összefüggő jogi nyelvezet. Az uniós jogforrások a sajátos uniós jogalkotási eljárások eredményeként, bonyolult kompromisszumok és hosszú egyeztetések után jönnek létre az eltérő jogi kultúrákat és koncepciókat képviselő résztvevők között. Ez egyrészről garantálja, hogy sokszínű, több szempontot is akceptáló jogforrások keletkezzenek, de egyben a nehézségét is jelenti a folyamatnak, hiszen a sokszereplős jogalkotásban eltérő nemzetiségű és politikai hovatartozású résztvevők között kell közös nevezőt találni, uniós és tagállami érdekek közötti egyensúlyt keresve kell az egyeztetéseket lefolytatni. A jogalkotás eredményeivel, a jogforrásokkal dolgozó jogalkalmazók számára gyakran tűnik úgy, hogy a politikai alku létrehozása mellett egy további nehézség maga a kodifikáció, ami adódhat abból, hogy az unió soknyelvű, és vélhetően a főként angol nyelvű szövegeket nem angol anyanyelvűek fogalmazzák meg. Ha a megfogalmazás nem kellően pontos, pusztán abból is nehézségek adódhatnak, hogy más nyelven nem pontosan ugyanazt jelenti egy fogalom, mint a másik nyelvben.

Az uniós jogi aktusok egyes nyelvi verziói közötti teljes azonosság valószínűleg illúzió, de elengedhetetlen, hogy az egyes fogalmak jelentésében torzulások ne legyenek, azaz ugyanazon joghatás kapcsolódjon minden nyelvi változathoz. Az uniós jog fontos elvei a jogegyenlőség, a jogbiztonság, a jogi rendelkezések előreláthatósága, megismerhetősége és megérthetősége, a jogalkotás átláthatósága.6 Ezek az elvek akkor érvényesülhetnek, ha az uniós jog az egyes nyelvi változataiban egyenrangúan ugyanazt jelenti. A jogrendszerek közti helyes, kölcsönös egymásra hatás akkor tud érvényesülni, ha a jogalkotás e technikainak tűnő fázisában a fordítandó jogi kifejezés pontos jelentésének kutatása megtörténik. Ehhez elengedhetetlen megítélni, hogy autonóm uniós fogalomról van szó, vagy azt tagállami jogi tartalommal lehet használni.

Erre a problémára egyik lehetséges megoldás a fogalommeghatározó normák számának növelése az egyes jogi aktusokban, és egységesített (standardizált) fordulatok és kifejezések használata oly módon, hogy az egyes jogi aktusok meghatározásai között is legyen árjárhatóság, azaz valósuljon meg a jogi „fogalommeghatározó normák szabad mozgása” is.

1.4.2. A fogalommeghatározó normák és általában a jogértelmezés jelentősége a többnyelvű uniós jogban

A fogalmak világának kutatása az emberi gondolkodás történetében mindig is rendkívül fontos szerepet töltött be. Gondoljunk csak Platon, Aristoteles vagy Hegel rendszeralkotó tanaira vagy a nominalizmus elképzeléseire. A fogalmak segítségével a dolgok értő módon való leírására nyílik lehetőség. A fogalmakat tekinthetjük az emberi értelem első fontos nyilvánulásának és egyszersmind eszközének. A fogalmak fontos absztrahálásra, rendszerezésre késztetnek bennünket, hiszen a fogalmak által a sokaságban kijelölhetjük az egyenértékűt (szinonimat) és hasonlót, valamint a különbözőt és a nem-hasonlót is. A gondolkodásnak ez az operációja nem más, mint a fogalom alkotása. A fogalmaknak nagyrészt rendező tulajdonsága van, kisebb-nagyobb egységekké rendezik a sokfélét, szétszórtat, tarkát, melyek maguk közt hasonló képzetekből alakultak, és más egységekkel minőségileg ellentétben állnak. A fogalmak tehát az összefoglaló, elkülönítő és rendező ész absztraktív eredményei. Mai közelítésben a fogalmakat leginkább elvont képzeteknek, absztrakció (haladó absztrakció) eredményének tekintjük.

A fogalom tartalmának leírása a fogalom definiálása. A fogalmak tartalmával kapcsolatos legfontosabb követelmény, hogy az világos és tiszta legyen. Világos a fogalom, ha a hasonlóktól eléggé meg van különböztetve, tiszta pedig, ha a tartalma teljesen tudott. A jogi nyelv (nyelvezet) egyik legfontosabb alapsajátossága, hogy sajátos fogalomrendszerrel operál. A jogi normakörnyezetben a fogalmaknak, illetve azok tartalmi meghatározásának több szempontból is jelentősége lehet. A fogalmak pontos, következetes használatának különösen nagy jelentősége van a jogalkalmazási tevékenység során. A jogalkalmazási tevékenység összetett kognitív folyamat, amelyet akár szakaszokra,7 akár műveletekre8 bontunk, annak központi eleme a jogértelmezés. Nagyon fontos követelmény, hogy a sajátos szaknyelvi kifejezéseket, fogalmakat pontosan és ugyanolyan módon definiáljuk. Ha ugyanis a fogalomhasználat ugyanaz ugyan, de tartalmilag mást és mást értünk alatta, úgy nyilvánvalóan nem azonos következtetéseket fogunk levonni. A jogi fogalmak használata ugyanis szaknyelvi környezetben gyakran azt jelenti, hogy a normaszöveget logikai művelet tárgyává tesszük, maximák és argumentáció segítségével vonunk le következtetést, így jutunk közelebb a norma értelméhez.9 Uniós bírói fórumok előtt a jogalkalmazás során a tényállás megállapítása a legtöbb tagállami jogtól eltérő súllyal érvényesül. Az eljárásokban – a sajátos eljárások jellemzői miatt – ritka a Bíróság által lefolytatott bizonyítás, ugyanakkor a felektől a tényállás átfogó és hiteles bemutatása elvárható.10 Ezzel szemben központi szerep jut a jogértelmezési tevékenységnek.

Az uniós jogban a jogértelmezési tevékenység az uniós bíróságokra hárul azzal, hogy az Európai Bíróság jogértelmező tevékenységének kiemelt jelentősége van – az előzetes döntéshozatali eljárás révén – a tagállami bírói jogalkalmazói tevékenységre is. A jogértelmezés más súlyát indokolja, hogy az alapító szerződésekben megfogalmazott célok eléréséhez az egyik legfontosabb eszköz az, hogy a tagállamokban egységesen alkalmazandó uniós jog jöjjön létre.11 Az Európai Bíróságot gyakran éri az a kritika, hogy túllép jogértelmező szerepén, és kvázi jogalkotást – helyesen szólva jogfejlesztést – végez. Jogfejlesztési feladata az Európai Bíróságnak azért adódik szükségképpen, mert a Szerződések rendelkezései nem mindig kellően precíz megfogalmazásúak, mondhatni hézagosak, sőt előfordul, hogy a Szerződések bizonyos kérdésekben hallgatnak. Vannak továbbá olyan Szerződési rendelkezések, amelyek széles körű mérlegelési lehetőséget teremtenek, ami szintén egyfajta jogfejlesztést eredményez.

A jogértelmezés többféle módszere ismert, történetileg visszatekintve már a legkorábbi ismert két értelmezési módszer a grammatikai és a logikai értelmezés volt. A természetjogi felfogások – különösen annak észjogi iskolája – a rendszertani értelmezést tette hozzá az értelmezési módszerekhez, majd az első nagy „rendszeralkotó” Carl Friedrich von Savigny volt, aki a modern jogtudomány számára kidolgozta az úgynevezett négyes jogértelmezési kánont. A kánon az értelmezés egymásra épülő lépcsőfokait jelentette, eszerint az egyszerűbb nyelvtani és logikai értelmezés után a rendszertani és történeti értelmezést is használni kell a norma szövegének értelmezése során.12 Az uniós jog alapvető sajátossága, hogy normái, s az ebben oly fontos szerepet betöltő jogi fogalmai több nyelven születnek, így gyakran a helyes fogalomértelmezéshez úgy juthatunk el, ha a klasszikus kánonon kívüli, speciális, az uniós jog sajátosságaiból fakadó jogértelmezési technikákkal egészítjük ki az interpretáció tárházát.13 Így szerep juthat analógiás jogértelmezésnek,14 klasszikus dogmatikai elvek15 használatának, a szubjektív jellegű jogalkotói akarat, szándék kutatásának16 vagy az inkább objektív alapúnak tekinthető célnak rendelt értelmezésnek.17 Teleologikus értelmezéssel az alapító szerződésekben megfogalmazott célkitűzéseknek alárendelve kutatjuk az uniós fogalmak helyes értelmét.18 Emellett gyakran utalunk arra, hogy az effet utile elv helyesen úgy foglalható össze, hogy az uniós fogalmakat mindig úgy kell értelmezni, hogy a jogalkotó valódi szándékának megfelelően, hatékonyan tudjanak érvényesülni.19 A dinamikus jogértelmezés a szó szerinti és teleologikus értelmezésen túl arra ad lehetőséget, hogy a konkrét jogintézmény fogalmát a kor változó igényeihez és a felmerülő új jogi elvárásoknak megfelelően lehessen alkalmazni.20 Fontos kiinduló tétel, hogy az uniós jogi fogalmakat autonóm, saját uniós módon kell értelmezni, azaz, korántsem biztos, hogy a tagállami jogi fogalmak kellően elkalauzolnak bennünket az uniós jog világában is.21 A jogösszehasonlítás az uniós jog sajátosságából következő értelmezési elv, legális definíció híján ugyanis sokszor az egyes tagállamok közös jogi hagyományai adnak támpontot egy értelmezendő uniós fogalom valós értelmének behatárolására.22 A fogalom-interpretáció alapja lehet az uniós jog többnyelvű sajátosságból levezethető, különböző nyelvi változatok szerinti értelmezés.23 Ezeken túl értelmezési alap lehet a Szerződés,24 a jogelvek, 25 a „precedensek”,26 a nemzetközi szerződések,27 az alapjogok,28 a tagállamok közös alkotmányos hagyományainak,29 erkölcsi értékek,30 közös jogi hagyományok,31 szokások32 fényében való interpretáció is. A fogalmak tartalmának helyes megállapításához gyakran több módszer együttes alkalmazásával történő komplex értelmezésre van szükség.33

A jogi nyelvezet sajátosságából adódik, hogy a fogalmak legegyszerűbb grammatikai értelmezéshez képest árnyaltabb megközelítést jelent a speciális-technikai szó szerinti értelmezés, azon belül is elsősorban a jogi szakkifejezésekre koncentráló, a hétköznapi értelemtől való esetleges eltérésekre is figyelemmel levő interpretáció. Abban az esetben ugyanis, ha egy szakmai nyelvben az adott kifejezésnek a hétköznapi értelemhez képest más jelentése, valamilyen többlet-jelentése van, úgy nyilvánvalóan nem a hétköznapi értelmet kell a fogalomnak tulajdonítani, hanem ennek a speciális-technikai értelmezésnek kell elsőbbséget adni. Az uniós fogalmak értelmezéséhez a megszokott jogértelmezési technikákhoz képest is szükség van sajátos eszköztár alkalmazására, ugyanis nem szabad elfelejteni, hogy az uniós jogalkotás gyakran igen nagyvonalú, a politikai alkuk eredményeként megalkotott normaszövegek esetenként hézagosak, nem kellően pontosak. Első alaptételként indulhatunk ki abból, hogy az uniós fogalmakat mindig úgy kell értelmezni, hogy a jogalkotó valódi szándékának megfelelő hatású lehessen.

Egy másik fontos dogmatikai alaptétel, hogy az uniós fogalmak csak autonóm módon értelmezhetők. Kiindulópont ugyanis, hogy az uniós jog autonóm fogalmainak uniós meghatározással kell rendelkezniük, definiálásra az Európai Bíróság jogosult. Egyszerű a helyzet, ha az uniós jog különös kategóriákat használ bizonyos jogi fogalmakra, olyan fogalmakról van szó tehát, amik a tagállami jogokban nem fordulnak elő. Az uniós jog normáiban azonban számos olyan kifejezést találunk, amik látszólag teljesen azonosak a belső jogokban megszokott fogalmakkal, ténylegesen azonban a jelentéstartalmuk eltér. Az Európai Bíróság többször rámutatott arra, hogy az uniós jogot autonóm, sajátos uniós módon kell értelmezni, azaz korántsem biztos, hogy a tagállami jogi fogalmak kellően elkalauzolnak bennünket az uniós jog világában is.

Egyszerű a helyzet, ha az uniós jog különös kategóriákat használ bizonyos jogi fogalmakra, olyan fogalmakról van szó tehát, amik a tagállami jogokban nem fordulnak elő. 34 Az uniós jog normáiban azonban számos olyan kifejezést találunk, amik látszólag teljesen azonosak a belső jogokban megszokott fogalmakkal, ténylegesen azonban a jelentéstartalmuk eltér. Jó példa erre az előzetes döntéshozatali eljárásnál az előterjesztő „bíróság” fogalma. Annak a kérdésnek az elbírálásánál, hogy kik jogosultak előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményezni, nem a szervezet elnevezése a döntő. Mindez azt jelenti, hogy nem csupán a bíróságnak nevezett szervezetek rendelkeznek ilyen jogosultsággal, és a bíróságnak nevezett szervezetek közül is egyesek ki vannak zárva az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésének jogából, amennyiben az Európai Bíróság által a joggyakorlata során kialakított elveknek, feltételeknek nem felelnek meg. Az említett fogalmat az Európai Bíróság a „bíróság” fogalmára vonatkozó ítélkezési gyakorlata szerint egyes olyan tényezők kimondásával írta körül, amelyeknek az adott fórumnak meg kell felelnie. E feltételek közé tartozik az, hogy a törvény alapján jött-e létre, állandó jelleggel működik-e, hatásköre kötelező jellegű-e, az eljárása kontradiktórius jellegű-e, és jogszabályokat alkalmaz-e, valamint, hogy független-e és pártatlan-e. A fogalom kereteinek pontosítására, egyes elemeinek relativizálására került sor a magyar előterjesztésre indult Cartesio ügyben.35 Az Európai Bíróság többször rámutatott arra, hogy korántsem biztos, hogy a tagállami jogi fogalmak kellően elkalauzolnak bennünket az uniós jog világában is.

Talán olyankor legnehezebb a helyzet, ha az uniós normában olyan kifejezés, fogalom található, amely jelentése – a jogrendszerek különbözősége miatt – tagállamonként különböző. Ilyenkor hasznos segítője lehet az interpretációnak a jogösszehasonlítás alkalmazása. Ilyen összehasonlításra került sor például a jogerő különböző nemzeti fogalmai összehasonlítása kapcsán.36 Gyakran igen komoly tudományos kutatómunka áll egy ilyen jogösszehasonlítás mögött, ezek az összefoglalók a Bíróság Könyvtár, Kutatási és Dokumentációs Szolgálatánál is megtalálhatók. Ezekre az anyagokra való hivatkozás is előfordul uniós bírósági dokumentumokban. Megesik, hogy a jogösszehasonlítást jogirodalmi kutatások, elemzések alapozzák meg, ekkor erre való utalással tudhatjuk meg az eredmény konkrét ügyben történő felhasználását. Kézbesítési szabályokkal kapcsolatban ilyenre került sor a főtanácsnoki indítványban, majd a meghozott ítéletben is.

A tagállami jogalkalmazók interpretációs tevékenységének iránytűjeként – fentiek eredőjeként – az uniós jog alkalmazási elsődlegességéhez hasonlóan kimondható az értelmezési elsődlegesség elve is. Az értelmezési elsődlegesség azt jelenti, hogy uniós jogi érintettségű ügyekben az alkalmazandó fogalom értelmezésére a belső jogban használt jogértelmezési módszerekhez képest elsődlegességet kell biztosítani az uniós interpretációs technikáknak. Az értelmezési elsődlegesség egyrészt azt foglalja magában, hogy a tagállami bíróság az előtte folyó uniós jogi érintettségű ügyben úgy értelmezzen egy kizárólag a belső helyzetre kidolgozott nemzeti jogszabályt, hogy az alkalmazható legyen az adott, határokon átnyúló tényállásra. Másrészt, ha többféle értelmezési mód adódna a tagállami vagy uniós norma jogalkalmazói értelmezésére, elsődlegesen az uniós értelmezés szerinti tartalmat kell annak tulajdonítani. Természetesen ez utóbbi értelmezés nem lehet jogszabályi előfeltételt pótló, azaz az értelmezési elsődlegesség magának az alanyi jognak a megteremtésére nem szolgálhat. Az értelmezési elsődlegesség szoros összefüggésben áll a közvetett hatály (értelmezési doktrína) azon elvével is, ami rögzíti, hogy a tagállami bíróság köteles a tagállami jogot az uniós norma céljai és megfogalmazása szerint értelmezni. Az uniós jog céljával összhangban álló értelmezés kötelezettsége a tagállami jog rendelkezéseinek összességére vonatkozik, korlátait pedig csak az általános jogelvek alkotják, különösen a jogbiztonság elve, abban az értelemben, hogy e kötelezettség nem szolgálhat alapjául a tagállami jog contra legem értelmezésének. A tagállami bíróságnak saját eljárásai során is biztosítania kell az uniós jog teljes érvényesülését. Az értelmezési elsődlegesség azért első lépcsőfoka37 a jogvédelem eszköztárának is, mert ha az uniós joggal összhangban álló értelmezéssel a norma célkitűzéseinek megvalósításához lehet jutni, úgy minden további bonyodalom elkerülése érdekében ezt a legkézenfekvőbb és alkalmas eszközt kell alkalmazni.

Amennyiben a jogalkotó szükségesnek ítéli a normában foglalt fogalmak egységes és autentikus értelmezését, úgy magában a normaszövegben definiálja az értelmezendő jogi fogalmat. Ilyen autentikus, jogalkotói értelmezés elsősorban a jogforrások „Értelmező rendelkezései” között található. Ilyen esetben a jogalkotó a jogalkalmazó számára egyértelmű fogalmi kört határoz meg arra, hogy a konkrét normában előforduló fogalmakat milyen módon értelmezheti, ezzel tehát a jogértelmezés határait vonja meg. Amennyiben a jogalkotó ilyen autentikus értelmezést nem lát szükségesnek, úgy felmerül a jogalkalmazói jogértelmezés szükségessége. Ebben az esetben az egyes jogi normákban fellelhető fogalmak értelmezésére, tartalmának közelebbi megértésére szolgál a jogértelmezés.

Ahogyan láttuk, a fogalommeghatározások legális definícióként vagy az Európai Bíróság jogértelmező, időnként jogfejlesztő tevékenysége eredményeként kerülhetnek látóterünkbe. Könnyen belátható – különösen kulcsfontosságú alapfogalmak esetén –, hogy a jogforrásokban adott fogalommeghatározásoknak a jog egységes értelmezésének elérésében nagyon fontos szerepe van. Az Európai Unióban a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének térsége célkitűzései között szerepel az egységes igazságügyi térség létrehozása. Az egységes igazságügyi térség létrejötte jelenti valójában a joghoz és igazságszolgáltatáshoz való megfelelő hozzáférést, aminek a létrejöttét erősítheti a fogalmi rendszerében egységesített, tudatos uniós jogalkotás.

Vegyünk néhány példát a fenti problémákra: a Bíróság a C–111/09. számú, Česká podnikatelská pojišťovna as, Vienna Insurance Group v. Michal Bilas ügyben 2010. május 20. napján hozott ítéletet. Ebben az ítéletben a Bíróság kimondta, hogy a rendelet 24. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az eljáró bíróságnak abban az esetben, ha nem tartják be a rendelet II. fejezetének 3. szakaszában foglalt szabályokat, meg kell állapítania a joghatóságát, ha az alperes megjelenik előtte, és nem terjeszt elő a bíróság joghatóságának hiányára vonatkozó kifogást, mivel az alperes megjelenése a joghatóság hallgatólagos kiterjesztésének minősül. Ha létezett volna arra a nem túlságosan bonyolult kérdésre legális definíció, hogy az alperes megjelenése a joghatóság hallgatólagos kiterjesztésének minősül, úgy nyilvánvalóan az eljárás lefolytatására nem került volna sor. A C–585/08. (Peter Pammer v. Reederei Karl Schlüter GmbH & Co KG) és C–144/09. (Hotel Alpenhof GesmbH v. Oliver Heller) számú egyesített ügyekben a Bíróság 2010. december 7. napján hozott ítélet. E határozatban az alábbi megállapítások tételére került sor:

1. Az olyan szerződés, amelynek tárgya – a C–585/08. sz. ügyben az alapeljárásban szóban forgó szerződéshez hasonlóan – teherhajó-utazás, a 44/2001/EK tanácsi rendelet 15. cikkének (3) bekezdése értelmében ugyanazért az árért utazást és szállást biztosító személyszállítási szerződésnek minősül.

2. Annak megállapítása végett, hogy azon kereskedő tevékenysége, akinek e tevékenységét a honlapja vagy egy közvetítő honlapja mutatja be, a 44/2001/EK rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében úgy tekinthető-e, hogy a fogyasztó lakóhelye szerinti tagállamra „irányul”, meg kell vizsgálni, hogy a fogyasztóval adott esetben megkötendő szerződést megelőzően e honlapokból és a kereskedő tevékenységeinek összességéből kitűnik-e, hogy ez utóbbi egy vagy több tagállam, köztük e fogyasztó lakóhelye szerinti tagállam fogyasztóival is kívánt kereskedni, abban az értelemben, hogy e fogyasztókkal szerződést kívánt kötni.

E két kérdésre adott válasz is megspórolható, de legalábbis egyszerűsíthető lett volna, ha következetesebb fogalomhasználattal az uniós jogalkotó az egymással összefüggő tárgyú uniós jogforrásokban38 az egy témakörre vonatkozó fogalmakat ugyanolyan szó szerinti megjelöléssel használja, nem tér el az előkészítő anyagokban még homogén fogalmaktól, illetve az előkészítő anyagokban a fogalmak meghatározására szánt definitív megközelítést következetesen alkalmazza.

A konkrét példák is arra mutatnak rá, hogy a jogalkalmazói munkát nehezítő jövőbeni interpretációs bonyodalmak megelőzésére a normaalkotásnál különös súlyt érdemes fektetni a fogalommeghatározásokra.

1.4.3. Az uniós jog többnyelvűségéből adódó problémák39

Vannak esetek, amikor jogértelmezéssel nehezen kiküszöbölhetők, vagy egyáltalán nem küszöbölhetők ki az egyes nyelvi változatok közötti eltérések. Kétség esetén az uniós jog különböző nyelvű változatait össze kell vetni, előfordulhat ugyanis, hogy a különböző nyelveken a szöveg különböző jelentéssel bír, ennél fogva eltérő jogot tartalmazna.40

Néhány példa a különböző nyelvi változatok közötti eltérés problémáira: a 90/83. Paterson-ítéletben41 az 543/69/EGK rendeletben szereplő megfogalmazás eltérő nyelvtani szerkezete és egy nyelvi változatban egy vessző hiánya okozta az értelmezési szükségletet. Az egyes nyelvi változatok között kisebb mondatszerkezetbeli eltérés volt a C–336/03. easyCar-ítélet42 alapja, ahol a 97/7/EK irányelv 3. cikk (2) bekezdését kellett emiatt a Bíróságnak értelmeznie. Általános hibaforrás lehet a fordításoknál, ha az uniós jogalkotó bonyolult, nehézkes jogszabályszerkezetet választ, például pontokkal, albekezdésekkel tagolt szöveget készít, amibe gyakran áttekinthetetlen kereszthivatkozásokat illeszt. Egy másik tipikus hibaforrás a különböző nyelvek közötti kifejezések, szavak összekeverése, amikor valamely kifejezés átvételére úgy kerül sor, hogy annak jelentése részben vagy egészben módosul és pusztán ezzel pontatlanná válhat.43 Különös problémával állunk szemben, amikor egy jogrendszerre vagy nyelvre jellemző sajátos kifejezések használatára kerül sor a jogi szövegekben úgy, hogy e jogi kifejezés hiányzik más tagállami jogrendszerekből, vagy annak tartalma részben módosult formában használható.44

Az uniós intézménynevek használata sem teljesen koherens az egyes nyelvi változatokban, ami a hivatalos lapban megjelent hivatalos fordítások egyfajta egységesítésével bizonyosan csökkenthető probléma lenne.45 Problémás lehet a csak az adott nyelvre jellemző nyelvi fordulat használata is.46 A jogalkalmazás során az egyik legnagyobb problémát a nem következetes fogalomhasználat adja. Előfordul, hogy egy jogforráson belül eltérő kifejezések kerülnek használatra ugyanazon jogintézményre vagy azonos kifejezések eltérő jogintézményekre. Ugyancsak problémás, ha eltérő kifejezések alkalmazására kerül sor ugyanazon fogalomra egy jogi normában, ráadásul úgy, hogy e fogalom egyébként is országonként eltérő jogi koncepciót takar.47 A fogalomhasználat eltérései problémát jelentenek akkor is, ha az egymással összefüggő jogi normák közötti terminológiai következetlenség áll fenn, eltérő kifejezés használat vagy különböző jelentéstartalom tartozik ugyanazon kifejezéshez.48

Nem szerencsés az a jogi megoldás, ha az idem per idem elvnek megfelelő fogalommeghatározásra kerül sor, azaz a fogalommeghatározás a meghatározandó kifejezést használja.49 Súlyos hibákhoz vezethet a jogalkalmazás során, ha olyan jogi fogalom használatára kerül sor a jogforrásban, ami akár látszólag triviális, de ahhoz nincs értelmező rendelkezés, fogalommeghatározás, ugyanakkor eltérő jogi koncepciók léteznek a különböző jogrendszerekben.50 Hasonló a helyzet a fentihez, ha joginak tűnő kifejezések alkalmazására kerül sor, jogi szövegbe helyezve, ugyanakkor nincs mögötte pontos jogi tartalom sem a tagállami, sem az uniós jogban.51

A fordítási hibák orvoslására sor kerülhet helyesbítésekre (corrigendum), amivel kapcsolatos további probléma, hogy a hivatalos jogszabálytárban, az EUR-LEX-ben nehézkes az adott jogforrás szövegének adott nyelvi változata és hatályos szövegének felkutatása. Magyarországon a jogalkalmazók a belső jogi szabályokat egységes szerkezetű, hatályosított és időgép funkcióval ellátott jogforrás keresővel tudják keresni, amihez képest az uniós jogforrások kezelése jóval nehezebb.

1.5. Összegzés

Összeállíthatunk egy szisztematikus rendszert az uniós jog megfelelő érvényesüléséhez, aminek az első szintjére a fogalommeghatározó normák kerülhetnek, amiknek a száma növelésével sok értelmezési probléma küszöbölhető ki. A második szint az uniós jogból fakadó sajátos jogértelmezési technikák jogalkalmazók számára történő megfelelő közvetítése lehet, amit segítene a javasolt értelmezési elsődlegesség elvének kimondása. A harmadik szintre az uniós jog magánjogi, illetve büntetőjogi jogegységesítési törekvéseinek erősítése kerülhet, ami nagyban hozzájárulhatna koherens, általános és autonóm uniós jogi terminológiai és fogalomrendszer kialakulásához.

Az egyes szintek közötti átjárásra „Passerelle-elveket” lehetne bevezetni, így a jogtudománynak kiemelt szerepet kell betöltenie a jogágakon átívelő, koherens uniós jogi fogalomrendszer kialakításában. Ugyancsak fontos lehet további többnyelvű jogi szótárak és fogalomtárak elkészítése az uniós jogi fogalmak meghatározásához. Miután az uniós jog tényleges érvényesülését döntően befolyásolja a tagállami jogalkalmazók uniós jogi attitűdje, ezért kiemelt szerepük miatt a részükre adott segítség egyik formája lehetne az amicus curiae jelenleg csak az uniós versenyjogban létező gyakorlatának további jogterületekre, így a belső piac jogára, a határon átnyúló jogvitákkal kapcsolatos kérdésekre való kiterjesztése. Ezeket a kérdéseket érintette az egyik magyar előzetes döntéshozatali előterjesztés is (a Bíróság C–56/13. sz. ügyben 2014. május 22-én hozott ítélete az Érsekcsanádi Mezőgazdasági Zrt. kontra Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal ügyben), azonban az uniós jog érintettségének hiányában a Bíróság e felvetésekről hatáskörének hiányában nem nyilváníthatott véleményt, ami nem zárja ki, hogy a jövőben e kérésekről az európai jogalkotók, a jogtudomány képviselői és a jogalkalmazók ne gondolkodhatnának tovább.

1. szint
Fogalommeghatározó normák

Passerelle elvek

– jogtudomány

– jogi szótárak, fogalomtárak

– amicus curiae

2. szint
Sajátos jogértelmezési technikák
Értelmezési elsődlegesség

3. szint
Jogegységesítési törekvések

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.