Halmai Tamás

AZ ANYAGTALAN MORFOLÓGIÁJA

Esszék, kritikák

Kronosz Kiadó

Pécs, 2014

Jelen digitális könyv a Kronosz Kiadó gondozásában 2014-ben megjelent kötet változatlan kiadása.

www.digitalpaper.hu

Borítókép: Abbott Handerson Thayer: Landscape at Fontainebleau Forest

Kiadja a Virágmandula Kft.

Felelős kiadó: a kft. ügyvezetője

Pécs, 2014

ePub ISBN 978-615-5339-64-6

© Halmai Tamás

© Kronosz Kiadó

Tartalom

Prelúdium

MESSZIRŐL JÖTT MONDAT

Hitvalló humanizmus, műveltségőrző katolicitás

Az anyag gyermekei

Együttlátók

A kereszt esztelensége

Méltóság és mérték

Atlantisz papjai

A fény futó kegyelme

A lepke hieroglifája

Az anyagtalan morfológiája

A költészet is

Delfinekkel és madarakkal

A földi határok

Mellékhajó

Messziről jött mondat

Kápolnában repdeső madár

Égrőlszakadtak

Szüntelen expedíció

Ráolvasó

Kódok, koboldok, kontextusok

Az ég kortársai

HAJNAL A MÉLYBEN

Életre-halálra

A takarékos stílusművész

Csillagközi humanizmus

A Dömdödöm-paradigma

Hajnal a mélyben

Pápai vizeken

Kéttenyérnyi nap

Metaillúziók

Sci-fi, fantasy, szecesszió

A jelentés aranyhalai

EGYÜTT A FÉNNYEL

Seb és szellem

Isteni lét, földi halál

Nem ami mennyei szándék

Atlantisz fekete homokja

Tenger a domb mögött

Szavak jege

Húrok nélküli cselló

Földi zaj, égi hangzat

Semmihez méltó hasonulás

A széphangzás elillan

Tündér változatok műhelye

Az elmerült világ üzenete

Együtt a fénnyel

Az eredeti cél

Nincs széle a létezésnek…

Fordított magasság

Karcolatlan ég

Egy másik völgy helyett

Hajnali vonat, ötven őz

Arannyá érlelt csontok

Kóbor kutyákon szárnyak

Fátylakon áttűnő részletek

Árnyékjárta fény

„…teljesen magamra hagytam magam”

Nagypénteki fűszál

Álmok, tükrök, vizek

Labda a magasban

Hangok minden irányból

Mondateltérítések

Ép

Deus ex machina

Az argentin kék

Az ég utolsó szava

Elpergő égtájak

Két gyümölcsfa

A teljesség igénye

Nihiliáda

Püthagorasz ipszilonja

„…ahány város, annyi Pécs”

Teljességre szűkült végtelen

A dolgok régi neve

Pannon zen

Elsők

Színek és szavak

Végleges menedékjog

Szélén a szédületnek

„A testek csak grammatikák”

A józan és a drága

„A kert alatt egy másik kert virágzik”

Ulüsszesz szomja

Ahonnan nincs visszaút

Orfikus mindennapok

VARÁZSLAT ÉS NEHÉZKEDÉS

Arany ábécé

Viae Dei

Kiegyezők és kivándorlók

Áttörténések

Jugoszláv indián

Angyal és gyertya

Szeretetlenek

Könnyedséget gyarapítani a szívben

Összejátszani a papírral

Holdra mutató ujj

Elbeszélni a kimondhatatlant

Séták és súlyok

A szépség nevében

Mennyei vendégség

A félbemaradt teremtés peremén

Démonok és démonok

Varázslat és nehézkedés

Egy mondat a létezésről

Hattyú és horog

Kiugrás

Jó szándékú testek

ÖT ÉRTHETŐ SZÓ

Bárhol, bármikor

Elbeszélt szentség

Bűn és megbocsátás

Jóság, szeretet, irodalom

Öt érthető szó

Xavier evangéliuma

A mozdulatlanság lépései

A szeretet metafizikája

A viking örökség

Isten kortársai

Tenger nélküli part

SZÜKSÉGES KALANDMŰVEK

Szükséges kalandművek

Bőségriadó

A sarkantyús korallgyökér

A közép kora

Igazándiból

Hús és vér

Túl sok, túl kevés

A Nílus szent vizénél

Nem népszerűségi verseny

Hőség

Embertelenek

Egy szenvtelen melodráma

Bartók Kaliforniában

A gyertya korma

Nem csak vénnek nem való

Norvég minta

Kettőből semmi

A harmadik út

Forradalmi gittegylet

Halálból halálba

Thriller és anekdota

A főkertész meséje

Tajgai történet

SZABADON GONDOLKODNI

Ami személyes, és ami közös

Fekete legendák

Az imádság fényében

Szabadon gondolkodni

A látvány metafizikája – a láthatatlan szemügyre vétele

A legszebb istentisztelet

Az angyal és a cinke

HIEROFÁNIA

Hierofánia

Az új élet

KÓDA

A megörökölt örökkévalóság

AZ ÍRÁSOK EREDETI MEGJELENÉSÉNEK HELYE

 „A zene, a boldogság percei, a mitológia, az idő edzette arcok, egy-egy alkonyat vagy hely mind mondani akar nekünk valamit, vagy mondott is valamit, amit nem kellett volna elszalasztanunk, vagy épp most készül hozzánk szólni; talán egy-egy küszöbönálló – ám be nem következő – revelációnak eme közelségében rejlik az esztétikum.”

Jorge Luis Borges

„Mindenki észrevehette már, hogy kedvenc könyveinket mind valami titkos szál köti össze. Nyilván azt is jól látjuk, mi az a közös vonásuk, amely megszerettette őket, bár talán nem tudjuk szóba foglalni érzéseinket. Barátaink azonban többnyire egyáltalán nem értik ezt, és nemegyszer csodálkoznak rajta, hogy ha ezt a könyvet kedveljük, akkor miért tetszik a másik is.”

Clive Staples Lewis

Együttlátók

Simone Weil és Radnóti Miklós

„És ezekbe az üvegfúvók aggodalmas finomságával alakított mondataiba szabadul be a világ talán legmegalázóbb szerencsétlensége.”

Pilinszky János: Radnóti Miklós

„Ha van lélek, akkor talán szerkezet.”

Nádas Péter: János, Simone

1

Egy nő Franciaországban, egy férfi Magyarországon. Egyidősek: 1909-ben, a század hajnalán születtek – s látniok kellett Európa sötétbe borulását. Az első világháborút gyermekként élték meg, a másodikba felnőttként pusztultak bele. A szellem emberei a szellem nélküliség botrányába. Az egyik gondolkodó, aki Istent keresi. Egyetemes kérdések vonzzák. A másik költő, aki a szépségre teszi fel életét. Franciás műveltség segíti. Ennek írásai a misztikával érintkeznek (s a személyestől való megszabadulásra biztatnak); annak életműve a racionalizmus jegyében áll (s a személyiség méltóságát hirdeti). Előbbi a keresztény gondolat hőse lesz, ha egyházi körökben eleinte gyanakodva fogadják is nézeteit. Utóbbi az európai humanizmus például állítható alakja, szinte függetlenül költészete rangjától. Mindkettő a zsidó identitás felől érkezik a katolicizmus lelki-szellemi közegébe. S mindkettő fiatalon, megrázóan fiatalon lesz tanúja és vértanúja a politikai tébolynak.

Nyugat- és Kelet-Európát másként viselték meg a diktatúrák, a zsidóüldözés, a világháború. Másként, de egyaránt rettenetesen. A következmények jól ismertek; a történelmi terheket máig cipeli vállán az is, aki nem tud róluk. Tanulságos Simone Weil leveleit és esszéit s Radnóti Miklós naplóját és verseit párhuzamosan olvasni, közben egymás mellé helyezve életrajzukat is. Nem tudhattak egymásról, nem reflektálhattak egymásra. Mégis: olykor napra pontosan egyszerre lejegyzett soraikat összekapcsolhatja az olvasó utókor döbbenő figyelme. Az alábbiakban csak néhány egyidejű mondatot idézünk. Példaképpen? Példázatképpen? Talán mindegy is: vannak korok, amikor minden szó tanítássá súlyosul.

2

Egy 1941. augusztus 6-án (szerdán), Marseille-ben kelt levelében például Simone Weil a munka misztikáját érinti, s az énnek a személyes tartalmaknál lényegibb rétegeire utal. A levél címzettje Gilbert Kahn (középiskolai filozófiatanár): „A fizikai fáradtságnak az intelligenciára gyakorolt hatásáról tett megjegyzései nagyon érdekesek voltak számomra. Mondhatom, hogy a szó legszorosabb értelmében együtt éreztem önnel, úgy, mint aki már elszenvedte, s most is éppen attól szenved. Egyetértek önnel: ha másképpen is megoldhatja, ne kényszerítse ezt magára egész életére. / Én is fel vagyok készülve saját intelligenciám fáradtság miatt fellépő elsorvadására. Ugyanakkor én a fizikai munkát megtisztulásnak tekintem – a megaláztatás és a szenvedés rendjéből való megtisztulásnak. A fizikai munkában, a legmélyén, olyan mélységes, tápláló örömteli pillanatokat élünk át, mint sehol másutt. / Miért is tulajdonítanék nagy jelentőséget intelligenciám azon részének, amelytől korbáccsal vagy láncokkal, falakkal vagy zárakkal, vagy akár egy írásjelekkel borított papírdarab segítségével bárki, tényleg bárki megfoszthat? Ha ez mindenem, akkor szinte teljesen értéktelen vagyok, s miért is kímélném magam? Ha valami más is van bennem, valami sérthetetlen, egyedül az ér végtelenül sokat. Meglátom, így áll-e a dolog.”

Ugyanezen a napon Radnóti naplóbejegyzése Babitsnak állít emléket, majd a költői hivatás választásának mikéntjét idézi föl: „Hogy van Mihály? – kérdeztük egymástól évek óta már, ha találkoztunk a munkatársi összejöveteleken. Hogy van Mihály? Ki kérdi? Erre ébredek. [Babits két nappal korábban, augusztus 4-én hunyt el – H. T.] […] A bejelentőlap nem került elő, de találtam egy jegyzetet; az összehajtott kéziratlapra ráírtam akkoriban (1934 elején talán), hogy: Naplójegyzet. Egy bírálat margójára: beszélgetés; seregszámla és emlékezés; példa. Most idegesen s kicsit döbbenten olvasom. Hét éve írtam, idegennek érzem a hangot, a stilizálást. Az első egy beszélgetés, kérdéseket kaptam írásban, homályosan emlékszem rá, valami új folyóirat első számára kérték. A folyóirat sem jelent meg talán. De a beszélgetés biztosan nem: Kereskedelmiből érettségiztem. Utána egy évig technológia Csehszlovákiában, »praktikus« pályára készülök. Hazajövök, magántisztviselő vagyok. Ostoba gazda, munkaidő: míg tennivaló van az irodában. Két és fél évig bírom. Végül egy este beverem a tollat az íróasztal lapjába. A toll remeg. Nézem. És felmerül bennem a tanárság gondolata. Menteni akarom a költőt az élettől.”

1942. augusztus 6-án (csütörtökön) egy Jacques Maritainnek írt, New York-i levél Weil ritkán méltatott gyakorlati gondolkodásáról ad hírt – s a pragmatizmus mögötti szakrális etikai kételyekről: „Azt hiszem, a nehézségek legyőzéséhez nem hívhatom segítségül a keresztséget mindaddig, amíg az imádságból, az elmélkedésből és az egyházi szertartásokból nyert belső fény nem gyengíti meg az akadályokat, legalábbis jelentősen; ez pedig eddig még nem történt meg. / Ráadásul mindez nem csak tőlem függ; a legtöbb pap, akinek elmondtam gondolataim egy részét, azt válaszolta, hogy meg kellene tagadnia tőlem a keresztséget, ha kérném. Azt hiszem, Perrin atya megkeresztelt volna, de nem kértem tőle, mert féltem, hogy akkor hamis és borzalmasan fájdalmas helyzetbe kerülök az egyházzal szemben. / Nem tudok mit tenni, csak Istenhez könyöröghetek folytonosan az igazságért. Ha kenyeret kérünk Atyánktól, nem ad köveket. Az ebben való bizonyosság minden nyugtalanságom ellenére nagy biztonságot jelent számomra. […] Azóta, hogy írtam önnek, tanulmányoztam a sokk és elvérzés esetén még a frontvonalon is alkalmazható elsősegélynyújtás hatékonyságára vonatkozó legújabb itt megjelent munkákat. Azt mondják, ez a két probléma okozza a legtöbb halálesetet a háborúban. Egyre inkább meggyőződöm arról, hogy tervem [ápolónői egység felállítása a harcvonalban – H. T.] felhasználása sok életet menthetne meg.”

Radnótinak ezalatt – munkaszolgálatosként – csak néhány fájdalmasan szikár mondatot van érkezése lejegyezni: „Holnap elküldjük a poggyászt, vasárnap hajnalban már megyünk tovább, gyalog Margittára (24 km), ott »vagonírozunk« Szilágysomlyó felé. Ma póznacipelés, gödörásás. […] Pokoli fogfájás este. Falom a Demalgont.”

A Gustave Thibonnak írtak (New York, 1942. szeptember 10., csütörtök) a honvágy és az önvád kettős érzületéből bontják ki, ha jelzésszerűen is, a lemondás gondolatiságát: „Levele nagyon fájdalmas visszhangot keltett bennem. Nekem még több okom van a szívfájdalomra, mert számomra az elválás egy egész országtól való elszakadást jelent, egy olyan országtól való távollétet, mely magában foglalja csaknem mindazt, mit szeretek. […] Úgy érzem, mintha országomat és barátaimat a szerencsétlenségben hagyva dezertáltam volna. A fájdalmakat és az örömöket pontosan ugyanolyan hálával kell tudnunk fogadni; csakhogy ez nem lehetséges, ha a fájdalomhoz még lelkiismeret-furdalás is járul. […] Lehetséges, hogy mint mondja, Isten engem használt fel arra, hogy egy kicsit közelebb vonja önt magához. Nem válogatós az eszközök kiválasztásában. Bármit felhasznál. Még a hulladékot is hasznosítja. / Jól tudom, hogyan érhetném el, hogy Isten talán folytonosan hasznomat lássa. Végre sikerülnie kellene annak, hogy a saját szememben is reálisan, teljesen és véglegesen semmivé váljak.”

A naplóírót ugyanezekben az órákban más aggasztja és más keseríti; más egzisztenciális körülmények szorításában fogalmazódnak sorai: „A vonal »lejött a hegyről« Körösfeketetóig. Készen vagyunk, – itt. A félutat, a »tanyákig« ma is megjártam a hegyen, erdőt irtani, a »hibákat javítani«, néhány szép csert és gyertyánt kifűrészelni. Ha ezek a fák rámtámadnak álmaimban… s furcsák a fiúk… egyre jobban nekilelkesednek, dühös szadizmussal irtanak és lelkes vigyorral nézik, mikor kidől a fa. S hallgatják a szörnyű hangot. Ez igen, – mondják elégedetten. Holnap költözünk Élesdre. Egész vándorcirkusz vagyunk. Ennyi vándorlás! Este újabb rémület. Tegnap bombázták Pestet. 10–hajnali 3-ig riadó. Folytonos szorongásban élek. Vigyázz magadra Fif drága.”

Egyik utolsó levelében (London, 1943. augusztus 4.) Weil angliai tapasztalatairól számol be szüleinek – a színházi élmény összefoglalását érzékletes önértelmezéssé emelve. A levelet záró búcsú, ő már tudhatta, búcsúvétel az élőktől, az élettől is: „Visszatértek a meleg napok, viharos záporokkal tarkítva. Nem sokáig. Azt mondják, szeptember gyakran száraz és napos, de valószínűleg nem túl meleg. Utána pedig Anglia szürke, egészen tavaszig. / Esténként itt a szabad ég alatt táncolnak a parkokban. A nem éppen illedelmes fiatal cockney lányok minden este a park-okban sétálnak vagy pub-okba mennek a boy-okkal – akiket az úton szednek fel – anyjuk nagy bánatára, akiknek nem sikerül meggyőzni őket arról, hogy inkább templomba menjenek. Nem értik, mire is jó az. […] Amikor láttam itt a Lear királyt, azon gondolkodtam, hogyan lehetséges, hogy az őrült szereplők elviselhetetlenül tragikus jellemvonása még mindig nem tűnt fel az embereknek (beleértve engem is). Tragédiájuk nem a szentimentális dolgokban rejlik, ahogyan azt néha mondják róluk, hanem a következőben. / Világunkban egyedül a megalázottság végső fokára zuhant lények, akik messze a koldusok alatt állnak, akiket nem pusztán társadalmi megbecsülés nem övez, de a többiek szemében még az elsőszámú emberi méltóságot, az értelmet is nélkülözik – valójában csak ők mondhatják ki az igazságot. Mindenki más hazudik. / A Lear királyban ez szembeszökő. Még Kent és Cordelia is csökkenti, mérsékli, gyengíti, eltakarja az igazságot, kerülő utakat tesznek, míg csak nem kényszerülnek nyíltan kimondani vagy nyíltan hazudni. […] Az intelligenciámra irányuló dicséreteknek az a céljuk, hogy elkerüljék a kérdést: »Igazat mond vagy sem?« »Intelligens« hírnevem gyakorlatilag egyenértékű a bolondok bolondcédulájával. Mennyivel jobban szeretném az ő címüket! […] Ezer csók, darlings. Reménykedjetek, de ne nagyon. Legyetek boldogok. Sokszor ölellek mindkettőtöket.”

Augusztus 4-én Radnóti nem a naplóját üti föl: verset ír, pályáján az egyik legszebbet. A félelmetes angyal című költemény a szerelmes megszólítás, a halott anya megidézése, az angyal-toposz személyessé stilizálása és a halálra szánt élet tematizálása révén, erőteljes képi és verstani megoldásoknak köszönhetően eleven olvasmány ma is:

A félelmetes angyal ma láthatatlan

és hallgat bennem, nem sikolt.

De nesz hallatszik, felfigyelsz,

csak annyi, mintha szöcske pattan,

szétnézel s nem tudod ki volt.

Ő az. Csak újra óvatos ma. Készül.

Védj meg, hiszen szeretsz. Szeress vitézül.

Ha vélem vagy lapul, de bátor

mihelyt magamra hagysz. Kikél a lélek

aljából és sikongva vádol.

Az őrület. Úgy munkál bennem, mint a méreg

s csak néha alszik. Bennem él,

de rajtam kívül is. Mikor fehér

a holdas éj, suhogó saruban

fut a réten s anyám sírjában is motoz.

Érdemes volt-e? – kérdi tőle folyton

s felveri. Suttog neki, lázítva fojtón:

megszülted és belehaltál!

Rámnéz néha s előre letépi a naptár

sorjukra váró lapjait.

Már tőle függ örökre

meddig s hová. Szava

mint vízbe kő, hullott szivembe

tegnap éjszaka

gyűrűzve, lengve és pörögve.

Nyugodni készülődtem éppen,

te már aludtál. Meztelen

álltam, mikor megjött az éjben

s vitázni kezdett halkan itt velem.

Valami furcsa illat szállt s hideg

lehellet ért fülön. „Vetkezz tovább! –

így bíztatott, – ne védjen bőr sem,

nyers hús vagy úgyis és pucér ideg.

Nyúzd meg magad, hiszen bolond,

ki bőrével, mint börtönével henceg.

Csak látszat rajtad az, no itt a kés,

nem fáj, egy pillanat csupán, egy szisszenés!”

S az asztalon felébredt s villogott a kés.

3

Mindketten utolsó éveikben írják legfontosabb műveiket. A filozófus olyanokat, mint a L’ amour de Dieu et le malheur s a La personne et le sacré. A költő az Ikrek hava című önéletrajzi prózáját s a majdani posztumusz kötet, a Tajtékos ég verseit. Simone Weil munkások, szerzetesek és könyvek társaságában iskolázza figyelmét; majd hajóra száll, Casablanca, New York, Liverpool és London az úti cél – Angliában kórházba, végül szanatóriumba kerül. Teste 1943. augusztus 24-én adja fel a küzdelmet. Radnóti Miklós ír, fordít, szerkeszt – és munkaszolgálatot teljesít többször, több helyen. 1944. november 9-én lövik agyon, s kerül tömegsírba Abda határában. A szakrális önfeladás teológiáját és az erkölcsi kitartás líráját hagyják hátra. Egy megújított metafizikát és egy megújított klasszicizmust. Bonyolult örökség: egyszerű döntéseket kíván. Lemondani. Meghajolni. Kiegyenesedni. Állni. Dolgozni és szeretni.

Bátran olvasni.

Felhasznált irodalom

Nádas Péter, Esszék, Jelenkor Kiadó, Pécs, 1995.

Pilinszky János, Publicisztikai írások, szerk., szöveggond., jegyz., mutatók és utószó Hafner Zoltán, Osiris Kiadó (Osiris Klasszikusok), Budapest, 1999.

Radnóti Miklós, Napló, s. a. r. Radnóti Miklósné, utószó és jegyz. Melczer Tibor, szöveggond. Melczer Tibor, Székely Sz. Magdolna, Magvető Könyvkiadó, Budapest, 1989.

Radnóti Miklós, Összes versei és műfordításai, szöveggond. Koczkás Sándor, Szépirodalmi Könyvkiadó, Budapest, 1974.

Simone Weil, Szerencsétlenség és istenszeretet. Válogatott írások, vál., ford., előszó és jegyzetek Bende József, Vigilia Kiadó (XX. századi keresztény gondolkodók 13.), Budapest, 1998.

AZ ÍRÁSOK EREDETI MEGJELENÉSÉNEK HELYE

Prelúdium (Kísérlet esti derűre), in Bartusz-Dobosi László, Halmai Tamás, Iancu Laura (szerk.), A hit nyelvtana. Esszék ég és föld között, Vigilia Kiadó, Budapest, 2012, 64–65.

MESSZIRŐL JÖTT MONDAT

Hitvalló humanizmus, műveltségőrző katolicitás (Babits Mihály: Eucharistia) = Vigilia, 2010/4, 295–299.

Az anyag gyermekei (József Attila és a szegénység) = Vigilia, 2013/9, 685–690.

Együttlátók (Simone Weil és Radnóti Miklós) = Vigilia, 2009/7, 493–497.

A kereszt esztelensége (Pilinszky Pascal-képéről) = Vigilia, 2010/9, 691–696.

Méltóság és mérték (Nemes Nagy Ágnes emlékezete) = Vigilia, 2010/8, 594–598.

Atlantisz papjai (A fa motívuma Nemes Nagy Ágnes költészetében) = Új Forrás, 2009/9, 5–8.

A fény futó kegyelme (Megjegyzések Petri György költészetéhez) = Jelenkor, 2012/4, 409–412.

A lepke hieroglifája (Károlyi Amy költészetéről) = Felhőposta, www.felhoposta.blogspot.hu, 2013. november 1–2.

Az anyagtalan morfológiája (Egy mondat Beney Zsuzsáról) = Vigilia, 2011/9, 676–677.

A költészet is (Tizenkét bekezdés Lator Lászlóról) = Felhőposta, www.felhoposta.blogspot.hu, 2013. november 14.

Delfinekkel és madarakkal (Czigány György dicsérete) = Felhőposta, www.felhoposta.blogspot.hu, 2013. november 13.

A földi határok (Takács Zsuzsa: Madarak beszélgetése) = Felhőposta, www.felhoposta.blogspot.hu, 2014. január 12.

Mellékhajó (Egy Nádasdy Ádám-vers színeváltozása) = Holmi, 2010/11, 1462–1465.

Messziről jött mondat (Levél egy ifjú olvasóhoz) = Műhely, 2010/6, 66–67.

Kápolnában repdeső madár (Iancu Laura költői világáról) = Bárkaonline, http://www.barkaonline.hu/kritika/2398-iancu-laurarol

Égrőlszakadtak (Köszöntőbeszéd egy verslánc elé) = Irodalmi Jelen, http://www.irodalmijelen.hu/node/13398 [2012. 04. 12.]

Szüntelen expedíció (Egy vers múltja és jelene) = Kultúra & Kritika, http://kuk.btk.ppke.hu/hu/content/sz%C3%BCntelen-exped%C3%ADci%C3%B3 [2010. 11. 22.]

Ráolvasó (Weöres Sándor: A tündér) = Bárkaonline, http://www.barkaonline.hu/uzenet-a-palackban/3616-uezenet-a-palackban-2 [2013. szeptember]

Kódok, koboldok, kontextusok (A versolvasás lehetőségei) = Opus, 2011/5, 94–96.

Az ég kortársai (Hálabeszéd) = [Itt jelenik meg első ízben.]

HAJNAL A MÉLYBEN

Életre-halálra (Tolsztoj: Ivan Iljics halála) = Bárkaonline, http://www.barkaonline.hu/nem-kotelezo/3185-nem-koetelez-20 [2012. december]

A takarékos stílusművész (Ross Macdonald) = [Itt jelenik meg első ízben.]

Csillagközi humanizmus (Néhány szó Ray Bradburyről) = Opus, 2011/2, 54–55.

A Dömdödöm-paradigma (Történeti-poétikai penge- és horizontváltások Lá-zár Ervin Négyszögletű Kerek Erdőjében) = Vigilia, 2013/10, 763–765.

Hajnal a mélyben (Kertész Imre: A pad) = Vigilia, 2010/5, 353–356.

Pápai vizeken (A közíró Esterházy Péter) = Bárka, 2010/2, 74–78.

Kéttenyérnyi nap (Levél Simone Weilnek) = Beszélő, 2010/4, 72–73.

Metaillúziók (A Fény Katonája és a posztindusztrializmus démonai: posztmodern sajátosságok ifj. Kolhő Pál művészetében) = [Itt jelenik meg első ízben.]

Sci-fi, fantasy, szecesszió (Ajánlat Babits Mihály olvasásához) = [Itt jelenik meg első ízben.]

A jelentés aranyhalai (Hermeneutikai vázlat) = [Itt jelenik meg első ízben.]

EGYÜTT A FÉNNYEL

Báthori Csaba: Boldog ólom = Kritika, 2006/11, 37–39.

Szabó T. Anna: Elhagy = Kritika, 2007/2, 31–32. [Téves másodközlés: 2007/6, 29–30.]

Térey János: Ultra = Kritika, 2007/9, 33–34.

Atlantisz fekete homokja (Szakács Eszter: Saudade) = Alföld, 2008/3, 103–105.

Tenger a domb mögött (Villányi László: Volna a szerelem) = Vigilia, 2007/1, 74–75.

Szavak jege (Meliorisz Béla: Föld és föld között) = Jelenkor, 2007/3, 327–330.

Danyi Zoltán: Gyümölcsversek = Vigilia, 2007/3, 238–239.

Tatár Sándor: Requiem = Vigilia, 2007/5, 396–398.

Semmihez méltó hasonulás (Kalász Márton: Kezdő haláltánc) = Műhely, 2007/4, 72–73.

A széphangzás elillan (Mesterházi Mónika: Sors bona) = Kritika, 2008/1, 37–38. [Téves másodközlés: 2008/2, 38.]

Sumonyi Zoltán: Idejük van a zsoltároknak = Vigilia, 2008/6, 476–477.

Az elmerült világ üzenete (Balázs Imre József: Vidrakönyv) = Jelenkor, 2008/7–8, 888–890.

Együtt a fénnyel (Takáts Gyula: Hol is a Volt) = Jelenkor, 2008/4, 472–474.

Az eredeti cél (Nádasdy Ádám: Az az íz) = Alföld, 2008/8, 100–103.

Czigány György: Égi kémia = Vigilia, 2008/8, 635–636.

Fordított magasság (Schein Gábor: Bolondok tornya) = Jelenkor, 2008/11, 1277–1279.

Karcolatlan ég (Acsai Roland: Két ég satujában) = Új Szó, 2008. augusztus 4., 6.

Egy másik völgy helyett (Mizser Attila: Köz) = Új Szó. Szalon, 2008. szeptember 6., 16.

Villányi László: valaki majd = Vigilia, 2009/1, 76–77.

Szegedi-Szabó Béla: Azúrpajzs = Vigilia, 2009/2, 158–159.

Kóbor kutyákon szárnyak (Csajka Gábor Cyprian: Hard-Kier) = Jelenkor, 2009/5, 610–612.

Fátylakon áttűnő részletek (Fischer Mária: Máshol fürdik a hold) = Kikötő Online, http://www.kikotoonline.hu/konyv/fatylakon_attuno_reszletek [2009. 04. 16.] [A pozsonyi Új Szó 2009. január 24-i számában megjelent, Hosszúhetény dicsérete című jegyzet átvétele, kisebb szerzői módosításokkal.]

Árnyékjárta fény (Kovács András Ferenc: Sötét tus, néma tinta) = Alföld, 2009/10, 126–128.

„…teljesen magamra hagytam magam” (Tandori Dezső: A Rossz Reménység Foka) = Új Könyvpiac, 2009/szeptember, 19.

Nagypénteki fűszál (Csoóri Sándor: Harangok zúgnak bennem) = Új Ember, 2009. július 12., 11.

Álmok, tükrök, vizek (Szakács Eszter: Vízre írt) = Kikötő Online, http://www.kikotoonline.hu/konyv/almok__tukrok__vizek [2009. 06. 29.]

Labda a magasban (Tóth Krisztina: Magas labda) = Új Szó. Szalon, 2009. július 11., 13.

Hangok minden irányból (Varga Mátyás: Hallásgyakorlatok) = Műhely, 2009/6, 73–74.

Mondateltérítések (Balázs Imre József: Fogak nyoma) = Alföld, 2009/12, 143–146.

Kalász Márton Összes verse = Kortárs, 2009/11, 106–108.

Deus ex machina (Vörös István: A Vörös István gép vándorévei) = Kritika, 2009/12, 32–33. [Másodközlés: www.nol.hu.]

Villányi László: mondja édesanyám = Vigilia, 2010/1, 77–78.

Az ég utolsó szava (Iancu Laura: névtelen nap) = Bárka, 2009/6, 107–108.

Elpergő égtájak (Báthori Csaba: Jel a semmiről) = Műhely, 2010/3, 72–73.

Két gyümölcsfa (Gömöri György: A száműzetés kertje) = Bárka, 2009/6, 109–111.

A teljesség igénye (Kárpáti Kamil Összes versei) = Nagyítás, 2010. március 17., 14.

Király Zoltán: Férfifiók = Kortárs, 2010/3, 113–115.

Püthagorasz ipszilonja (Tőzsér Árpád: Csatavirág) = Tiszatáj, 2010/5, 97–99.

Bertók László: A város neve = Kortárs, 2010/2, 110–113.

Teljességre szűkült végtelen (Balla Zsófia (A nyár barlangja) = Műhely, 2010/4, 67.

A dolgok régi neve (Menyhért Anna: Szelence) = Irodalmi Páholy, 2010/1, 42–44.

Pannon zen (Juhász Attila: Eszkimószín) = Forrás, 2011/5, 111–112.

Elsők (Borbély András: Hidegség, állat; Lesi Zoltán: Daphnis ketskéi; Szőllőssy Balázs: A szabadság két jelentése) = Kortárs, 2010/10, 94–98.

Színek és szavak (Dobai Péter–Máté Mária: Latin lélegzet; Ferencz Győző: Szakadás) = Új Könyvpiac, 2010/június, 10–11.

Végleges menedékjog (Szálinger Balázs: M1/M7) = Kortárs, 2010/11, 110–112.

Szélén a szédületnek (Kiss Anna: Szélörvények vonulnak) = Tiszatáj, 2010/9, 103–105.

„A testek csak grammatikák” (Borbély Szilárd: A Testhez) = Új Könyvpiac, 2010/július–augusztus, 10.

A józan és a drága (Győri László: A szó árnyéka) = Jelenkor, 2010/9, 1025–1027.

„A kert alatt egy másik kert virágzik” (Markó Béla: Tulajdonképpen minden) = Bárka, 2010/6, 111–112.

Ulüsszesz szomja (Szentmártoni János: Ballada hétköznapi díszletekkel) = Bárka, 2011/1, 111–113.

Győrffy Ákos: Havazás Amiens-ben = Vigilia, 2010/11, 880–881.

Orfikus mindennapok (Báthori Csaba: Elemi szonettek) = Felhőposta, www.felhoposta.blogspot.hu, 2014. január 15.

VARÁZSLAT ÉS NEHÉZKEDÉS

Arany ábécé (Selyem Zsuzsa: 9 kiló [Történet a 119. zsoltárra]) = Vigilia, 2006/9, 715–716.

Viae Dei (Hász Róbert: A künde) = Terasz.hu, http://www.terasz.hu/terasz.php?id=egyeb&page=cikk&cikk_id=10401 [2006. 08. 21.]

Kiegyezők és kivándorlók (Oravecz Imre: Ondrok gödre) = Kritika, 2008/3, 30–31.

Áttörténések (Vörös István: Švejk gyóntatója) = Műhely, 2008/1, 73–74.

Jugoszláv indián (Lackfi János: Halottnéző) = Műhely, 2008/2, 74–76.

Borbély Szilárd: Fény a magasból = Kritika, 2008/4, 34.

Szeretetlenek (Pályi András: A kerület órái) = Jelenkor, 2008/1, 93–96.

Könnyedséget gyarapítani a szívben (Báthori Csaba: Haluc Áron dolgozatai) = Műhely, 2008/2, 69–70.

Összejátszani a papírral (Géczi János: Tiltott Ábrázolások Könyve) = Műhely, 2009/1, 70–72.

Holdra mutató ujj (Balogh Robert: Hollandi mártás) = Alföld, 2009/1, 124–126.

Elbeszélni a kimondhatatlant (Krasznahorkai László: Seiobo járt odalent) = Vigilia, 2008/12.

Séták és súlyok (Báthori Csaba: Római suttogás) = Műhely, 2009/3, 73–74.

Szabó Tibor Benjámin: 47 = Vigilia, 2009/10, 798.

Mennyei vendégség (Czigány György: Zárófogadás) = Új Ember, 2009. május 31., 6.

Szilágyi István: Bolygó tüzek = Vigilia, 2009/8, 636–637.

Démonok és démonok (Géczi János: Anekdota) = Kikötő Online, http://www.kikotoonline.hu/konyv/demonok_es_demonok [2009. 06. 15.]

Varázslat és nehézkedés (Báthori Csaba: Egy kutya naplója) = Kikötő Online, http://www.kikotoonline.hu/konyv/varazslat_es_nehezkedes [2009. 07. 29.]

Egy mondat a létezésről (Krasznahorkai László: Az utolsó farkas) = Vigilia, 2010/5, 395–397.

Hattyú és horog (Tóth Krisztina: Hazaviszlek, jó?) = Jelenkor, 2010/1, 105–108.

Kiugrás (Dreff János/Tóth Dezső: Az utolsó magyartanár feljegyzései) = Alföld, 2011/3, 120–123.

Jó szándékú testek (Miklya Anna: Eloldozás) = Műút, 2010021, 83–85.

ÖT ÉRTHETŐ SZÓ

Julio Cortázar: Itt és most = Vigilia, 2007/1, 77–79.

Vándorfény. A keresztény világ legszebb elbeszélései = Vigilia, 2008/4, 317.

Gilbert Keith Chesterton: Brown atya titka = Vigilia, 2008/11, 878.

Selma Lagerlöf: Krisztus-legendák = Vigilia, 2008/11, 879–880.

Ljudmila Ulickaja: Daniel Stein, tolmács = Vigilia, 2009/9, 718.

Xavier evangéliuma (François Mauriac: A bárány) = Új Könyvpiac, 2009/szeptember, 13.

A mozdulatlanság lépései (Maurice Blanchot: Mikor eljön az idő) = Új Könyvpiac, 2009/október, 30.

A szeretet metafizikája (Georges Bernanos: Egy falusi plébános naplója) = Új Könyvpiac, 2010/január–február, 10.

A viking örökség (Per Petterson: Lótolvajok) = Új Könyvpiac, 2010/március, 12.

Isten kortársai (Kahlil Gibran: Jézus, az Emberfia) = Új Könyvpiac, 2010/március, 39.

Tenger nélküli part (European First Novelists on Pécs – Európai elsőkönyvesek Pécsről) = Echo, 2010/4, 17.

SZÜKSÉGES KALANDMŰVEK

Szükséges kalandművek (Egy Chandler-kötet ürügyén) = Népszabadság. Könyvszemle, 2009. szeptember 26.

Bőségriadó (A spirituális giccstől az egynyári könyvekig) = Népszabadság. Könyvszemle, 2009. augusztus 1.

A sarkantyús korallgyökér (Caroline Graham: Temetetlen múlt) = Népszabadság. Hétvége, 2008. március 14., 11.

A közép kora (Ken Follett: Az idők végezetéig) = Népszabadság. Hétvége, 2008. április 19.

Igazándiból (Karafiáth Orsolya: A Maffia-Klub) = Népszabadság. Hétvége, 2008. május 17.

Hús és vér (Dashiell Hammett: A férfi, akit Spade-nak hívtak) = Népszabadság. Hétvége, 2008. június 14.

Túl sok, túl kevés (Fejős Éva: Bangkok, tranzit) = Népszabadság. Hétvége, 2008. július 19.

A Nílus szent vizénél (Steven Taylor: Caesar ítélete) = Népszabadság. Hétvége, 2008. augusztus 23.

Sötét brutalitás (Richard Morgan: Törött angyalok) = Népszabadság. Hétvége, 2008. október 4.

Hőség (Oliver Bottini: Gyilkosok nyara) = Népszabadság. Hétvége, 2008. november 9.

Embertelenek (Stefan Brijs: Angyalgyár) = Népszabadság. Hétvége, 2008. december 13.

Egy szenvtelen melodráma (James M. Cain: Dupla vagy semmi) = Népszabadság. Könyvszemle, 2009. január 31.

Bartók Kaliforniában (Ross Macdonald: Áldozat kerestetik) = Népszabadság. Hétvége, 2009. február 7.

A gyertya korma (Lawrence Block: A penge élén) = Népszabadság. Hétvége, 2009. március 14.

Nem csak vénnek nem való (Cormac McCarthy: Véres délkörök) = Népszabadság. Hétvége, 2009. április 18.

Norvég minta (Jo Nesbø: Nemeszisz) = Népszabadság. Hétvége, 2009. május 16.

Kettőből semmi: (Nora Roberts: Szent bűnök) = Népszabadság. Hétvége, 2009. június 13.

A harmadik út (Szergej Lukjanyenko: Ugrás az űrbe) = Népszabadság. Hétvége, 2009. július 18.

Forradalmi gittegylet (Szécsi Noémi: Utolsó kentaur) = Népszabadság. Hétvége, 2009. augusztus 22.

Halálból halálba (Don Winslow: Bobby Z halála és élete) = Népszabadság. Könyvszemle, 2009. augusztus 29.

Thriller és anekdota (Wolf Haas: Csontdaráló) = Népszabadság. Hétvége, 2009. október 3.

A főkertész meséje (Iain M. Banks: A száműző) = Népszabadság. Hétvége, 2009. november 7.

Tajgai történet (Polina Daskova: A téboly könnyed léptei) = Népszabadság. Hétvége, 2009. december 12.

SZABADON GONDOLKODNI

Ami személyes, és ami közös (Kertész Imre: Európa nyomasztó öröksége) = Vigilia, 2009/5, 394–395.

Fekete legendák (Michael Hesemann: Sötét alakok) = Népszabadság. Könyvszemle, 2009. június 27.

Az imádság fényében (II. János Pál: Minden napra egy ima. Imádságok az év 365 napjára; Meghívó egy imára. XVI. Benedek pápa gondolatai) = Új Ember, 2009. augusztus 9., 6.

Szabadon gondolkodni (Kertész Imre: A megfogalmazás kalandja) = Nagyítás, 2010. január 27., 14.

A látvány metafizikája – a láthatatlan szemügyre vétele (Graham Howes: A szakralitás művészete. Bevezetés a művészet és a hit esztétikájába) = Vigilia, 2012/2, 151–152.

A legszebb istentisztelet (Tám László – G. Tóth Károly: Laudetur) = www.felhoposta.blogspot.hu, 2013. december 21. [A szöveg – Ajánlás címmel – a nevezett kötetbe készült.]

Az angyal és a cinke (Gergely Ágnes: Két szimpla a Kedvesben) = Felhőposta, www.felhoposta.blogspot.hu, 2014. január 9.

HIEROFÁNIA

Hierofánia (Visky András: Tirami sú – Fekete Zsolt: Tanger) = Vigilia, 2008/7, 514–519.

Az új élet (Térey János: Asztalizene) = Kritika, 2009/2, 34–35.

KÓDA

A megörökölt örökkévalóság (A keresztény hit szerepe Európa mai és holnapi kultúrájában) = Vigilia, 2013/6, 430–439.