NEMERE ISTVÁN

A VIKING A HALÁLBA VISZ

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2015

EPUB ISBN 978-963-387-585-8

MOBI ISBN 978-963-387-586-5

– Már jön.

– Biztos vagy benne?

– Nem, de van egy ilyen érzésem.

– Ebben a szakmában nem hagyatkozhatunk ilyesmire.

– Úgy beszélsz, mint a Főnök.

– Oda se neki, húgocskám… Azt hiszem, igazad van. Tényleg jön a pasas.

A férfi és a nő a fal árnyékába húzódtak. Két társukat most nem is látták. De tudták, hogy azok is a közelben rejtőznek. Az utcán hideg szél süvített végig. Úgy érezték, így még soha életükben nem fáztak. Most ezzel a suttogással is talán a saját figyelmüket akarták elterelni, a bőrük alá, csontjaikba hatoló jeges érzésről. De ugyanakkor idegesek is voltak. A feszültség most kiirthatatlanul bujkált bennük. Hiszen nem akármire vállalkoztak. Hamis útlevéllel – ez már szinte szokásossá vált, mióta a brit titkosszolgálat különleges alakulatánál dolgoztak – érkeztek egy héttel ezelőtt Stockholmba. Az az ember, aki miatt erre kényszerültek – éppen most közeledett hozzájuk.

A férfi kilépett a ház kapuján. Harry, tejesen árnyékban, jól látta az arcát. Nem kellett szólnia, tudta, hogy húga, Kate is remekül tájékozódik. Rejtekhelyükről pontosan ráláttak a kapura és az autóra. Az ember, akire vártak, és akinek közeledtét Kate mintegy megérezte, körülnézett. Talán sejtett valamit…? Dehogy. Nem sejthette, hogy már napok óta figyelik. Sőt, régebben is – hiszen a Főnök még november végén megtudta Berlinből, hogy ki a Canaris-féle német katonai felderítés ásza Stockholmban. „Rendkívül veszélyes ember – mondta legutóbbi találkozásuk alkalmával. – Igazi kém, értik? Nála nincs jobb, azt hiszem. Eddig még a létezését is olyan jól álcázták, hogy a berlini biztonsági főhivatalba beépített emberünk is csak évekkel később szerzett róla tudomást. A neve Roth, legalábbis így van bejelentve stockholmi lakásán. Még a svéd rendőrség sem sejti, hogy a pasas a németeknek dolgozik. Argentin diplomáciai útlevéllel tartózkodik itt, valamilyen skandináv–dél-amerikai jóléti misszió keretében… Jól kifundálták ezt az admirálisék Berlinben. – A Főnök Canaris admirálisra célzott. Közben ez a Roth mást sem csinál, mint katonai és ipari adatokat gyűjt, főleg a svédekről. Először az volt a terv, hogy diszkréten felhívjuk rá a svéd elhárítás figyelmét, aztán mégis más döntés született: nem szabad elszalasztani. A pasas, ha megneszeli, hogy már figyeljük, bármikor itthagyhat csapot-papot, és hazarohanhat Berlinbe. Különben is, mint diplomata, mentességet élvez... Tehát jobb, ha mi vesszük kézbe az ügyet. Roth már rengeteg információt továbbított haza, a kisujjában vannak olyan ipari adatok is, amikért a németek bárki másnak habozás nélkül milliókat fizetnének... És a jelek szerint ismét összeszedett egy csomó anyagot, hiszen az elmúlt hetekben, mióta erősen figyeljük, rengeteget nyüzsgött. Most már hamarosan eljuttatja az adatait berlini főnökeihez... Le kell rá csapnunk.”

A Főnök nem részletezte különösebben a feladatot. Csak bemutatta nekik fényképről azt a két embert, aki Stockholmban vár rájuk, és majd segíti kivitelezni az akciót...

És akik most itt vannak, alig harminc méterrel odébb, hideg fegyverrel hűvös kezükben. Övék lesz az első lövés joga, ha megindul végre az akció.

A Södermalm-negyed nyugati szélén, tehát a félszigeten voltak. A házak felmagasodtak, az este koromfeketére festette az eget is. A földet alig látták, csak néhány házat; valahol távolabb voltak fák, és a közeli templom tornyának látványa még szemükben volt. Alig negyedórája hajtottak el mellette, a Hornsgatan hosszú és széles utcáján, kocsijuk is olyannak látszott, mint... mint mások autója. Ki sejthette volna a járókelők közül, hogy a szögletes, fekete járműben a Halál utazik?

Így remélte Harry. Kate szinte a lélegzetét is visszafojtotta. Hátuk mögött az ipari negyed komor, nehéz levegőjét igyekezett szétszórni a tenger felől érkező szellő. Sóillat szállt.

– Nála van a táska – súgta a férfi. Kate nem válaszolt. Volt egy olyan kényszerképzete, hogy minden szavuk messzire száll, és Roth talán meghallja. Persze, a csöndes kis mellékutcában senki még csak nem is sejtette ottlétüket. Fal kiszögellése mögött rejtőztek, kocsijuk az egyirányú utca kijáratánál várakozott. Amint elkapják a pasast, elszáguldanak. Van itt sok kis utca. Még ha egy kíváncsi szomszéd riasztja is a helyi rendőrséget – mire azok kiszállnak ide, nekik már csak a nyomaikat üthetik bottal.

Harry torka elszorult, amikor a félhomályban megpillantotta Rothot. Eljött hát a cselekvés perce! A férfi energikus léptekkel közeledett a rácsos kapuhoz, de mielőtt kilépett volna, alaposan megszemlélte a környéket. Harry számára ismerős volt ez a mozdulat – annak idején, a kiképzése során erre is megtanították. Hogyan kell mintegy feltűnés nélkül körülnézni fél testfordulattal, miközben valamilyen egyéb cselekvést végez az ember. Az ajtónyitás – kerítésnél, kocsinál – ideális erre a célra. Nem tűnik fel az esetleges rejtett figyelőknek, hogy leendő áldozatuk máris megnézte a környéket. Igen, ez egy szakember, méltó ellenfél lehet.

Kate megnedvesítette szép ívű ajkát. Tisztában volt vele: most el kell feledkeznie női mivoltáról. Ezerkilencszázharminckilenc decemberét írják, javában zajlik a „furcsa háború”, és ő most nem is nő, hanem harcos. Máltai születésű, németül is kitűnően beszélő brit harcos, aki vívja a maga háborúját. Szeptemberben Hitler és Sztálin közösen lerohanták Lengyelországot, a bajuszos, ordítós diktátor hadiállapotba került a Nyugattal – de igazi háború nem indult. A francia és angol csapatok alig mozdultak. Megmerevedtek a frontok, amelyek valójában ki sem alakultak még. Ám valahol a háttérben, a beavatatlanok szeme elől rejtve zajlott már a harc, és nemcsak a frontországokban. Svájcban és Svédországban, Itáliában és Spanyolországban is összecsaptak a kémek, az ügynökök, a kétfelé is dolgozó szélhámosok, az örök áldozatok és a mindig győztesek. A közeledő tél hava alatt már javában dúlt a szakmabeliek valójában soha véget nem érő háborúja.

Roth tehát körülnézett, és úgy tűnt, nem lát semmi gyanúsat. Kocsija a sofőrrel a ház előtt várakozott. A jármű percekkel ezelőtt érkezett, a sofőr diszkréten dudált egyet. A késői órán – tizenegyhez közeledtek a mutatók – nem kockáztatott nagyobb zajt. Roth tömött aktatáskáját maga mellé tette, és becsukta a kocsi ajtaját. A sofőr azonnal indított.