Aszimmetrikus hadviselés a modern korban

KATONÁK BÉKÉBEN ÉS MISSZIÓKBAN

Sorozatszerkesztő

Isaszegi János

Resperger István – Kiss Álmos Péter – Somkuti Bálint

Aszimmetrikus

hadviselés

A modern korban

Kis háborúk nagy hatással

Tartalomjegyzék

Előszó

Bevezető tanulmányok

I. A XXI. század fegyveres konfliktusainak hatása a hadtudományra (Resperger István)

II. A negyedik generációs hadviselés (Somkuti Bálint)

III. Generációk a hadviselésben – a negyedik generáció (Kiss Álmos Péter)

IV. Néhány alapfogalom (Resperger István, Kiss Álmos Péter, Somkuti Bálint)

Esettanulmányok

V. Budapest, 1956 – Egy modern városi felkelés és leverésének katonai-politikai tanulságai (Somkuti Bálint)

VI. Pandzsáb, 1980–1994 – Egy felkeléselfojtó modell Európa számára (Kiss Álmos Péter)

VII. Groznij, 1995 (Somkuti Bálint)

VIII. Védelmi Pajzs Hadművelet, 2002 (Resperger István)

IX. Irak, 2003 (Resperger István, Somkuti Bálint)

X. Falludzsa, 2004 (Somkuti Bálint)

XI. Bászra, 2003–2007 – A politikai felügyelet kudarca (Kiss Álmos Péter)

XII. Sza’ ad, 2006 – Sikeres harcászati szintű, felkelés elleni művelet Tal Afarban (Kiss Álmos Péter)

XIII. Afganisztán – a végtelen háború (Resperger István, Somkuti Bálint, Kiss Álmos Péter)

Az aszimmetrikus hadviselés elvei és eljárásai

XIV. A felkelés elleni műveletek alapelvei (Kiss Álmos Péter)

XV. Gerillaharc a betondzsungelben (Resperger István, Kiss Álmos Péter, Somkuti Bálint)

XVI. Felderítés és a negyedik generációs hadviselés (Kiss Álmos Péter)

XVII. Álgerillák – nélkülözhetetlen erők az aszimmetrikus hadviselésben (Kiss Álmos Péter)

XVIII. Milícia – kétélű kard a felkelés elleni harcban (Kiss Álmos Péter)

XIX. Információs műveletek (Kiss Álmos Péter)

Az aszimmetrikus hadviselés jövője

XX. Az irreguláris hadviselés a XXI. században (Somkuti Bálint)

Felhasznált irodalom

Mellékletek

1. Melléklet: Háborúk 1945 és 2010 között

2. Melléklet: Harceljárások

3. Melléklet: Járművek megerősítése aknák ellen

4. Melléklet: Felkelés elleni műveletek fő irányvonalai

A szerzők

Köszönetnyilvánítás

All rights reserved

© HM Zrínyi Nonprofit Kft. – Zrínyi Kiadó, 2013

© Dr. Resperger István, dr. Kiss Álmos Péter, dr. Somkuti Bálint, 2013

A HM Zrínyi Térképészeti és Kommunikációs Szolgáltató Közhasznú Nonprofit Kft. a Honvédelmi Minisztérium által alapított, annak kizárólagos tulajdonában lévő cég.

1087 Budapest, Kerepesi út 29/B.

www.honvedelem.hu

kiado@armedia.hu

A kiadásért felel: Dr. Bozsonyi Károly ügyvezető

A Zrínyi Kiadó mb. vezetője: Dr. Isaszegi János

Lektorálta: dr. Kaiser Ferenc

A kötetet szerkesztette: Mészáros Károly

EPUB ISBN 978-963-327-715-7

MOBI ISBN 978-963-327-716-4

Minden jog fenntartva.

A könyvet vagy bármely részét a kiadó engedélye nélkül bármilyen formában vagy bármilyen eszközzel másolni, tárolni vagy közölni tilos!

A könyv konverzióját készítette: ADAMO BOOKS KFT.
http://adamobooks.com
Az elektronikus kiadás éve: 2016

Előszó

„A stratégia a tér, erő, idő

alkalmazásának a tudománya.”

Gneisenau

E tanulmánykötet első olyan munka magyar nyelven, amely átfogóan foglalkozik az aszimmetrikus hadviseléssel. A téma aktualitását az adja, hogy a második világháború óta vívott fegyveres konfliktusok 85–90 százaléka az állam (vagy idegen megszálló) biztonsági erői és a nem állami hadviselők közötti harc, amely jórészt az állam határain belül zajlik, de gyakran átcsap a határokon is. E jelenség nem kerüli el Magyarországot sem, mivel nemzetközi kötelezettségeinkből adódóan a Magyar Honvédség 2003-tól bekapcsolódott 300 fős kontingenssel az iraki stabilizációs műveletekbe, s egy hasonló nagyságrendű kontingenssel az afganisztáni, NATO-vezetésű misszióba. Ez utóbbi komplex jellegű műveletként értékelhető: a hadszíntéri tevékenység elemeként többek között elkülöníthetőek voltak a stabilizációs, a felkelés elleni, valamint a biztonsági szektor reformja feladatcsomagok, míg a szembenálló erők harceljárásai között tetten érhető volt az aszimmetrikus, a hibrid hadviselés. Ebben a misszióban egy MH Különleges Műveleti Kontingens révén a Magyar Honvédség eddig soha nem ismert tapasztalatokat szerzett az aszimmetrikus hadviselés területén.

A kötet tagolása logikusan vezeti végig az olvasót az aszimmetrikus hadviselés elméleti alapjaitól gyakorlati példákon át a sikeres műveletek alapelveihez. A bevezető tanulmányok elhelyezik az aszimmetrikus hadviselést a fegyveres konfliktusok spektrumában, feltárják társadalmi, gazdasági, politikai gyökereit és bemutatják a hadviselés új paradigmáját, amely fokozatosan átveszi a vesztfáliai rendszerben megszokott paradigma helyét.

A második rész esettanulmányai az 1956. évi budapesti forradalomtól Csecsenföldön és Indián át a Közel-Keletig eredeti társadalmi, gazdasági, jogi és történelmi környezetben mutatnak be aszimmetrikus konfliktusokat. A mottóban jelzett tér, erő, idő, információs tényezők (a stratégiai és hadműveleti tervezés alapvető dimenziói) következetes alkalmazásával a szerzők egy logikus keretben összehasonlíthatóvá teszik a térben, időben és gazdasági, kulturális, vallási, etnikai jellemző vonásaikban egymástól messze álló konfliktusokat, és lehetővé teszik általános érvényű következtetések megfogalmazását.

A harmadik rész az aszimmetrikus konfliktusok leggyakoribb formájával, a felkeléssel és a felkelés elleni műveletekkel foglalkozik. Az általános alapelvek ismertetése mellett a szerzők részletesen tárgyalják a műveletek különösen fontos elemeit (például a felderítést, a szükséges erők kiállítását és a stratégiai kommunikációt).

A három szerző szerencsésen egészíti ki egymást: dr. Resperger István ezredes széles körű hadtudományi ismeretei alapján összefogta a kutatómunkát és megszabta annak fő irányvonalait. Kiss Álmos Péter főtörzsőrmester az Egyesült Államok hadseregében 20 év szolgálat során szerzett gyakorlati tapasztalatait adta a közös munkához. Somkuti Bálint történészként széles látókörével bővítette a katonai szemléletet.

A kötet a fegyveres erők, a rendészeti szervek és a nemzetbiztonsági szolgálatok tagjai, valamint a kiképzéssel, szabályzatokkal, a biztonság- és védelempolitikával foglalkozó szakemberek mellett a világ eseményeit figyelemmel kísérő olvasók érdeklődésére is számot tarthat.

A szerzők

Bevezető tanulmányok

A következő fejezetek felvázolják az aszimmetrikus konfliktus társadalmi, gazdasági és politikai hátterét és jellemző vonásait.

Az olvasónak bizonyára feltűnik majd, hogy a szerzők között egyes részletek tekintetében nincs egyetértés. A közös munka során az eltérő nézetek közeledtek egymáshoz, de nem sikerült valamennyi ellentétet feloldani. Mivel a kiadványt nem kötelező érvényű publikációnak, hanem sokkal inkább gondolatébresztő, vitaindító forrásmunkának szántuk, úgy döntöttünk, hogy nem törekszünk teljes egyetértésre.

I.

Resperger István

A XXI. század fegyveres konfliktusainak hatása a hadtudományra[1]

Mottó: A hadtudomány a nemzetközi és nemzeti biztonságot fenyegető kihívások és veszélyek ellen alkalmazott katonai erők és eszközök sikerét meghatározó elméleti tételek és tapasztalatok összefoglaló ismeretrendszere.

Prof. Dr. Kőszegvári Tibor

Ami nem béke, az háború. Ami nem béke az háború? Ami a békétől eltér, az még nem háború. A jelenkor fegyveres konfliktusaiban a politikai cél a háborúval elért akaratérvényesítés, a katonai cél az egyes csaták megnyerése. A hadviselés jelenlegi spektruma a kockázatok és fenyegetések halmazából, a fenyegetésrészből kiindulva a következők lehetnek: politikai nyomásgyakorlás, katonai képesség visszavetése, adott ország területének részleges megszállása, teljes megszállása, népirtás. A túlélési tűréshatár a részleges megszállás és a politikai vezetés megdöntése között húzódik. A XXI. század fegyveres konfliktusaira jellemző, hogy a politikai és katonai célok érdekében korlátozott vagy teljes célok megvalósulását tűzik ki. A tanulmány célja, hogy bemutassa a XXI. század fegyveres konfliktusainak hatását a hadtudományra, az elméleti kutatók fontosabb művein keresztül is.

1. ábra. A konfliktusok spektruma – az erőszak fokozódása
(Szerkesztette: Resperger István)

Alapvetően megállapítható, hogy a jelenkor fegyveres konfliktusainak erőszak-sorrendjét a békeidőszak műveleteiből kiindulva, a béketámogató műveletek, a felkelők elleni műveletek és a háborús műveletek határozzák meg.

Alapvetések a terrorizmusról
és az aszimmetrikus hadviselésről

A terrorizmus jellemzői napjainkban[2]

Carl von Clausewitz megfogalmazása szerint: „A háború tehát erőszak alkalmazása, hogy ellenfelünket akaratunk teljesítésére kényszerítsük.”[3] Akkor hasonló analógiára: a terrorizmus a terroristák (egyének vagy csoportok) által, politikai célok elérése érdekében, főként a polgári lakosságon, erőszakos eszközökkel folytatott tevékenysége, abból a célból, hogy akaratukat az ellenfélre kényszerítsék.

A terrorizmus elleni küzdelem problémakörével foglalkozó hazai és külföldi szakértők 1972-től számolnak a nemzetközi terrorizmussal. Az 1972. évi müncheni nyári olimpiai játékokon a „Fekete Szeptember” elnevezésű palesztin terrorszervezet egy akciócsoportja megtámadta az izraeli olimpiai csapat szállását, majd két sportolót megölve a többi tússzal a fürstenfeldbrucki repülőtéren tűzharcba keveredett az ellenük bevetett német rendőrökkel és katonákkal, akik öt terroristát lelőttek, hármat pedig elfogtak. A túszul ejtett izraeliek mind a kilencen meghaltak a rosszul megtervezett és kivitelezett akció során. A támadás összesen tizenegy izraeli sportoló és kísérő, öt palesztin terrorista és egy német rendőrtiszt halálát okozta. Ez a tragikus esemény hívta fel a világ közvéleményének és a kormányok többségének figyelmét a terrorizmus óriási veszélyére és nemzetközivé válására, hiszen Németországban, a világ élsportolóinak találkozóján öltek meg palesztin terroristák izraeli állampolgárokat.

A következő fordulópont a nemzetközi terrorizmus elleni küzdelemben a 2001. szeptember 11-i, a New York-i és a washingtoni hatalmas áldozatokat követelő, al-Kaida terrortámadás volt. Nagyot változott ezt követően a nemzetközi élet hozzáállása a terrorizmushoz. A moszkvai színházban és a metróban, Csecsenföldön, Oszétiában, Beszlán városában, a madridi pályaudvaron, Londonban, Egyiptomban, Szaúd-Arábiában, a Fülöp-szigeteken, Afganisztánban, Törökországban, Izraelben, Indiában és Indonéziában, valamint Afrika és Latin-Amerika számos országában 2001. szeptember 11-e után elkövetett, egyre nagyobb számú és egyre több áldozatot követelő terrortámadások világossá tették a döntéshozók előtt az új típusú terrorizmus fokozódó veszélyét és az ellene történő határozott fellépés fontosságát, szükségességét. A haladó világ politikusai egyetértettek abban, hogy ennek a fellépésnek határozottnak, gyorsnak, összehangoltnak és eredményesnek kell lenni.

A múltban alkalmazott erők, eszközök és eljárások nem tudták meggátolni a nemzetközi terrorizmus akcióit és az újabb akciók előkészítését. Tehát új, jobban felkészült erőkre, új és hatékonyabb eszközökre, új és sikeresebb harci eljárásokra van szükség az ellene való küzdelemben.

A biztonsági fenyegetések egyik legveszélyesebb kategóriája a „széteső államok”. Ez azt mutatja, hogy az ország központi vezetése, államhatalma felbomlik, nem egyedül uralja az erőszak monopóliumát, nem képes többé megvédeni a polgárait, nem képes a biztonságot és a stabilitást garantálni. A következő táblázat azt mutatja, hogy egyes országoknak 2030-ra mekkora esélye van az állami hatalom megtartására. Egyes országok esetén a nemzeti- és vallási ellentétek, a polgárháborúk, a fegyveres konfliktusok, az atomfegyverek birtoklása a helyzetet tovább élezi.

1. táblázat. A széteső államok sorrendje 2008-ban és 2030-ban

Forrás: Global Trends 2030: Alternative Worlds a publication of the National Intelligence Council 18. o. (Szerkesztette: Resperger István)

Sorrend

2008

2030

Megjegyzés:

1.

Burundi 4

Szomália 3

A szétesés folyamatát erősítő tényezők:

1. Polgárháború,
terrorizmus;

2. Atomfegyvert birtoklása;

3. Kalóztevékenység;

4. Vallási-etnikai ellentétek;

5. Humanitárius katasztrófa.

2.

Jemen 4

Burundi 4

3.

Szomália 3

Jemen 1, 4

4.

Afganisztán 1

Uganda 4

5.

Uganda 4

Afganisztán 1

6.

Mali 4

Mali 4

7.

Kongói Demokratikus Köztársaság 4

Kongói Demokratikus Köztársaság 4

8.

Kenya 4

Kenya 4

9.

Haiti 5

Nígéria 4

10.

Banglades

Pakisztán 2, 4

11.

Pakisztán 2, 4

Csád 4

12.

Etiópia 4, 5

Niger 4

13.

Nígéria 4

Haiti 5

14.

Niger 4

Etiópia 4, 5

15.

Csád 4

Banglades 4

A kutatók az első főbb ütközőpontként említik az egy főre jutó földterület nagyságát. Míg a Föld területéből Kr.e. 7000-ben 15 km^2 állt egy személy rendelkezésére, addig ez a terület ma 0,043 km^2-re csökkent.[4]

A különböző népcsoportok, nemzetiségek, vallási csoportok sokszínűségét jól jellemzi a következő egyszerűsített példa. Ha a világ egy százfős falu volna, akkor abból:

- hetvenen lennének nem fehér bőrűek;

- hetvenen nem tudnának olvasni;

- ötvenen szenvednének alultápláltságtól;

- csak egynek lenne felsőfokú végzettsége;

- hetvenen lennének nem keresztények.[5]

A vallási fanatizmusból adódó problémákat az iszlám fundamentalizmus térnyerésével ábrázolhatjuk a legjobban.[6] A modern iszlám irányzatok útkeresése mellett civilizációjuk négy fő előretörési irányát kell a többi kultúrának figyelembe venni.

Az első, az egykori Szovjetunió déli területén lévő országokban, ezen belül főként a Kaukázus népeire, valamint Kazahsztánra vonatkozik. A másik jelentős terjeszkedési irány Észak-Afrika, ahol a terrorista akciók száma és intenzitása, valamint a lakosság iszlamizációja erősödött fel. Ennek a fő iránynak a mellékága lehet az afrikai kontinens déli területeire való erőszakos kulturális, vallási behatolás lehetősége. A harmadik irányt az Európában diaszpóraszerűen letelepedő muszlim közösségek jelentik. A negyedik fő előretörési irány, amely a közeljövőben erősödhet fel, India és Indonézia.

2. ábra. Az iszlám vallás fő törekvési irányai

Forrás: Resperger István: Az iszlám világ és hatása a biztonságra 136. o.

2. táblázat. A muszlimok száma a nyugat-európai országokban

Ország

Összlakosság
(millió fő)

Muszlimok száma
(ezer fő)

Muszlimok aránya az összlakossághoz viszonyítva (%)

Németország

81,14

4 119 000

5

Franciaország

65,95

3 574 000

5,7

Nagy-Britannia

63,39

2 869 000

4,6

Hollandia

16,8

914 000

5,5

Belgium

10,44

638 000

6

Svájc

7,99

433 000

5,7

Forrás: The Pew Forum: Muslim Networks and Movements in Western Europe, 2010, The Pew Forum: Muslim Networks and Movements in Western Europe, 2010, http://features.pewforum.org/muslim/number-of-muslims-in-western-europe.html (letöltve: 2013. 03. 24.)

Az iszlám indíttatású terrorizmus

„Bizonyos, hogy nem minden muszlim terrorista, de ugyanannyira igaz az is – és ez az igazán fájdalmas – , hogy majdnem minden terrorista muszlim.” Abdel Rahman al-Rashed vallástudós szavai ezek, de nemcsak emiatt, hanem az elmúlt évek fanatikus vallási merényletei miatt is meg kell vizsgálnunk a vallási (iszlám) indíttatású terrorizmust. A jelenkor egyik nagy fenyegetését a nemzetközi terrorista hálózat, az al-Kaida jelenti. Bár a terrorizmus elleni küzdelemben sok sikert ért el a világ, de meg kell állapítani, a hálózat még jelentős tartalékokkal rendelkezik.

Az iraki háború hatása is kettősnek ítélhető meg, hiszen a háború kezdetén Amerika szövetségeseit megosztotta, továbbá új színteret teremtett a nemzetközi terrorista csoportoknak. A színtér azért jelentős változás a nemzetközi életben és a terrorista világban, mert Szaddám Huszein, Irak korábbi elnöke tiltotta a kapcsolatok felvételét velük, mára pedig Irak az egyik legfontosabb színterévé vált a terrorista csoportoknak. Az iraki háború előtt nemzetközi katonai csoportok vállalták az iraki területre történő beutazást, valamint a harcot a szövetségesekkel szemben. A háború után a hatalomból kieső szunnita kisebbség, és a hozzájuk tartozó párt-, állami- és katonai vezető elit által szervezett ellenállás, valamint az aszimmetrikus hadviselés jelentette a legnagyobb kihívást. A háború befejezése után a síita területeken Muktada Szadr ajatollah fegyveres követői is ezt a harcmódot alkalmazták.

Összességében megállapítható, hogy bármennyire is sikerült az afganisztáni tálib rezsimet leváltani, s ezzel az al-Kaida egyik támogatóját kikapcsolni, továbbá a terroristák kiképző bázisait felszámolni, az iraki hadsereget legyőzni, még mindig nem zárható ki teljességgel egy nagyméretű, sok áldozatot követelő terrorista támadás a világ bármely pontján. Az iraki sikerek ellenére megállapítható, hogy a terrorista csoportok, továbbá az ellenállók elszántsága növekedett, új bevetési területet, továbbá hitük szerint új „szent háborút” hírdetnek a világban. A szeptember 11-ei események utáni küzdelem számos területre kiterjedt. Egységes stratégiát hírdettek meg az államok, például a bankrendszeri szigorítások területén, de további feladatok állnak még előttük ezen a részterületen. Számos bank, még mindig a fekete pénzek, a szervezett bűnözői csoportok és a terroristák paradicsoma. A világ számos részén közel 60-70 bank még nem biztonságos, azaz melegágya a korrupciónak, a pénzmosásnak, az adók kikerülésének.[7] Több szakértő további határozottabb lépéseket sürget e csoportok elleni fellépést illetően. Ilyen a Richard A. Clarke vezette szakértői csoport is, amely a következő fő pontokban fogalmazta meg a további teendőket:

- A terrorista tettekre, öngyilkos merényletre készülőket el kell fogni, vagy meg kell semmisíteni.

- Az iszlám világ fontosabb országaihoz közeledve, segítséget kell nyújtani számukra és mindent meg kell tenni, hogy a nemzetközi terrorista csoportok támogatását beszüntessék.

- Az USA elleni terrortámadások lehetőségét a saját területről ki kell tolni a külföldi területekre, továbbá ezen a területeken is folyamatos megalkuvás nélküli harcot kell folytatni e csoportokkal.

- A fegyveres erők, a belbiztonsági szervek, a hírszerző szolgálatok képességeit úgy kell alakítani, hogy az előző három feladatra maximálisan megfeleljenek.[8]

Az ilyen jellegű terrorista akciók azért is kerültek a küzdelem középpontjába, mivel a világ jelenlegi legfontosabb energiahordozójának, a kőolajnak a legnagyobb kitermelő helyén aktivizálódtak. A nyugati világ energiafüggősége pedig nagymértékben ezen térségtől meghatározott. Európa 30%-ban, az USA 20%-ban míg Japán 70%-ban erről a területről szerzi be olaját. Fontos tehát, hogy a kitermelés és a szállítás biztonságos legyen.

A fegyveres konfliktusok állandó résztvevőivé vált nemzetközi harcosok – terroristák –, a boszniai, a csecsenföldi, az afganisztáni, az iraki háború alatt tovább erősödtek. A háború számukra nemcsak lételemmé vált, hanem a tapasztalatszerzés, a kapcsolatok továbbépítésének színtere lett más nemzeti, nemzetközi terrorista szervezetekkel. Velük a pénzügyi forrásokat is számos esetben megosztották, támogatták a csoportok logisztikai-, kiképzési-, propaganda-, ideológiai-, valamint toborzó feladatait.

Így a világ számos országából érkező csoportok „összenőttek” egy globális, minden kontinenst átszövő világhálóvá, melynek vezetője, – Primus inter Pares[9] – az al-Kaida lett.

Legfőbb céljaikat számos szakértő rendszerezte már, álljon itt egy változat:

- a számukra nem megfelelő kormányok bukásának az előkészítése, leváltása;

- egy diktatórikus, teokrata vallási fundamentalista irányítású rezsim létrehozása;

- esetleg egy nemzetközi vallási fundamentalista teokrata kalifátus létrehozása, amely a történelmi iszlám uralkodási formáján alapul;

- a legradiálisabb elképzelés szerint pedig az egész világot uraló kalifátus megvalósítása a cél.[10]

Ebből egyértelműen adódik, hogy számukra az USA jelenti a legnagyobb ellenfelet, mert ő képes megakadályozni regionális, valamint világuralmi terveiket is. Forgatókönyvük szerint, – s sajnos megállapítható, hogy szimpatizánsaik száma milliós nagyságrendű – először az iszlám szent helyeiről, később az iszlám országokból kell elűzni a „hitetleneket”, majd a harcot a nem iszlám országok területén is folytatni kell. A kisebbségekben élőknek azt ajánlják, hogy szubkultúraként ne integrálódjanak a társadalomba, hanem megtartva vallási, politikai, ideológiai különállásukat, az iszlám jogot tekintsék életük alapjának, ezzel is erősítsék az iszlám szervezeteket. Támogassák a nemzetközi terrorista csoportokat adományaikkal, verbuváljanak tagságot az akciókhoz, adjanak menedéket a szervezetek tagjainak. A csoportok további egymáshoz való kapcsolódását a fegyveres konfliktusok mellett, a vallás és a nacionalizmus is felerősítette. A kezdeti fegyveres konfliktusokban a gyarmatosítók ellen pozitív szerepben, majd a nacionalista mozgalmakban az országok magukra találásának időszakában, a fegyveres mozgalmakban tűntek fel. Ma a szerepük az izraeli–palesztin, vagy az iraki és afganisztáni konfliktus kapcsán hasonló. A nemzeti érzelmeket használják fel az adományok, tagok toborzásánál, az akcióik reklámozásánál. Az iszlám világ számára az egyik legfontosabb fegyveres konfliktus volt a Szovjetunió fegyveres erői elleni küzdelem Afganisztánban, ahol a propaganda szerint, egy nem iszlám vallású ország megszállt egy iszlám országot. De ugyanez a metódus jelentkezik a csecsen harcosok körében is az orosz féllel szemben.

A szabad világ szimbólumai[11] ellen tervezett merényleteknek az is a célja, hogy a lakosságot elriasszák, elrémítsék, bizonytalanságban tartsák, vagy olyan súlyos gazdasági infrastrukturális károkat okozzanak, mellyel elérhető a közvéleménynek iszlám számára kedvező változása. Clausewitz gondolatával élve a háború során: „…két küzdő fél áll előttünk, akiknek mindegyike arra törekszik, hogy a másikat saját akaratának teljesítésére kényszerítse, ellenfelét leverje s ezáltal további ellenállásra képtelenné tegye.”[12] Összességében a terroristáknak egyszer sikerült a politikai céljukat elérni, a madridi merénylet után, mikor a spanyol kormány csapatait kivonta Irakból. Tehát a nemzetközi terroristák politikai céljukat részben elérték, mert a koalíció egyik országa politikai téren meghátrált.

A terrorista csoportok elemzése kapcsán a szerző nem rejti véka alá, hogy sajnos a terrorizmus elleni küzdelem egységes stratégiáját, több háttéralku is befolyásolja. Ezek azok az akciók, melyek a kormányok, titkosszolgálatok közreműködésével folynak a különböző túszok kiszabadítása kapcsán. Ezek a háttéralkuk a terrorista csoportok számára azt jelentik, hogy legközelebbi politikai céljaikat ilyen eszközökkel, zsarolással, túszejtéssel is elérhetik egyes esetekben.

3. táblázat. Terrorakciók szimbolikus célpontjai

(Szerkesztette: Resperger István)

Helyszín

Akció

Szimbólum jellege

New York

Világ Kereskedelmi Központ,
Olajvezetékek, olajkitermelő központok, víz-, energiahálózatok,

Pénzügyi
Gazdasági

Washington

Pentagon

Katonai

Áden

USS Cole hadihajó

Katonai

Camp David

Camp David

Politikai, diplomáciai

USA

USA repülőgépek eltérítése

Közlekedési

Washington

Fehér Ház

Politikai, nemzeti

New York

Szabadság szobor

Politikai, nemzeti

Madrid

Vasúthálózat

Közlekedési

USA

Anthrax levelek, Postai hálózat

Postai

Egyiptom, Tunézia,

Turisztikai központok, szállodák

Turisztikai

München

Olimpia, nagyobb sportesemények

Sport, diplomáciai

Kenya, Szudán

Követségek

Diplomáciai

London, Moszkva

Metró, busz

Közlekedési,

Taskent

Kormányzati épület, Belügyminisztérium,
Titkosszolgálat épülete

Politikai

Mozdok

Kórház

Egészségügyi

Moszkva

Színház

Kulturális

Beszlán

Iskola

Oktatási

Más összefüggésben megállapítható, hogy a terrorista csoportok így tudják a további akcióikat finanszírozni, erőt gyűjteni. Azt is meg kell jegyezni, hogy ugyan a csoportok a háttéralkuk következtében csak kisebb politikai hatást tudnak kifejteni a célországokra, de a társadalom befolyásolása, a terrorizmus elleni küzdelemre káros hatással van. Míg a szemlélő számára úgy tűnik, az emberek „csak” egy túsz életéért tűntetnek, valójában a nemzetközi terrorista csoportok akaratának megfelelően cselekednek, azaz hosszabb stratégia keretében az ő céljaikat szolgálják. A csoportok szempontjából ez fontos, hiszen a nemzetközi közvélemény bár elítéli a terrorista akciókat, mégis az ő érdekükben cselekszik. A közbeeső cél, a befolyásolás, a propaganda mindenképpen az ő malmukra hajtja a vizet.

Az aszimmetrikus hadviselés jellemzői

A fegyveres konfliktusokon belül csökkenő tendenciát mutat az államon belüli konfliktusok aránya. Ez az arány 1995-ben 25%, míg 2005-ben 15% volt.

Az előrejelzések szerint, az államon belüli konfliktusok kockázata csökkenni fog a közepes átlagéletkorú régiókban, mint például Latin-Amerikában és Ázsiában. A kockázat további két évtizedig még jelentős marad Afrika szubszaharai, valamint a Közel-Keleten és Dél-Ázsiában, és számos csendes-óceáni szigeten. A belső konfliktusok esélyét növelheti a korlátozott természeti erőforrások – mint például a víz és a szántóterületért folytatott versengés – és a túl fiatal átlagéletkorú lakosság.

Az államok közötti konfliktusok száma jelentős volt, de a számuk történelmi léptékkel mérve alacsony. Új regionális hatalmak fejlődtek ki, de ők továbbra is részesülnek a már meglévő nemzetközi rend előnyeiből, ezért érdekeltek a status quo fenntartásában. A trendeknek megfelelően egyre több állam tudatosan választotta, hogy a katonai képességeit nem tartja a maximumon. Egy labilis, bizonytalan nemzetközi rendszer növeli a kockázatot. Az államok fokozott küzdelmet folytatnak az erőforrásokért, a regionális konfliktusok hatása pedig kedvezőtlenül befolyásolja a nemzetközi stabilitást, régiókon túlmutató hatásai lehetnek a válságoknak.

A katonai összeütközési lehetőségek fajtái

A katonai veszély legáltalánosabban az agressziós szándékokban nyilvánulhat meg. Az agresszió célját tekintve irányulhat: területszerzésre (totális, regionális), destabilizálásra, etnikumok, nemzetiségek ellen.[13]

A totális területszerző agressziónak nevezhetjük azt, ha a célország teljes területének az elfoglalására és az agressziót elkövető ország területéhez történő csatolására irányul. Az agresszor célját katonai erővel, támadó tevékenységgel, a nemzetközi közösség beavatkozása előtt kívánja elérni.

A regionális területszerző agresszió akkor valósul meg, ha – rendszerint történelmi okokra vagy jogos önvédelemre hivatkozva – a célország egy meghatározott területének megszerzésére irányul. A támadó a területszerző törekvéseket általában a fegyveres erőinek csak meghatározott hányadával hajtja végre, aminek növelését a számítottnál nagyobb mértékű katonai ellenállás teszi szükségessé.

A destabilizációs agresszió olyan tevékenység, amely a célország politikai irányúltságát kívánja befolyásolni, emellett az általános biztonságérzet csökkenésével és a félelemérzet növekedésével jár együtt. Célja, hogy olyan politikai, gazdasági, diplomáciai vagy egyéb más területen érvényesülő lépéseket kényszerítsen ki, amelyek az agresszor érdekeit szolgálják. Gyakran terrorista akciókkal, diverziós tevékenységekkel jár együtt, melyeket a médiában rendszerint ideológiai alapokon nyugvó propagandakampány kísérhet.

A nyomásgyakorlás egyik formája lehet a katonai nyomásgyakorlás, amikor a fegyveres erők részeinek vagy egészének mozgósításával, határ menti provokációkkal kívánnak politikai, gazdasági célokat megvalósítani.

A határaink mellett kialakulhat fegyveres konfliktus, amikor Magyarországot, mint harmadik felet az úgynevezett áttevődő veszélyeztetés érintheti. Ebben a helyzetben a katonai akciók veszélyeztethetik Magyarország területét, átlövések, berepülések történhetnek, vagy alegységek sodródhatnak hazánk területére.

A kisebbségek elleni erőteljes fellépés irányulhat az életkörülmények nehezítésére és lehetőségek beszűkítésére, ami közvetett módon elősegíti a migrációs törekvéseket. Szélsőséges esetben ez nyílt etnikai tisztogatás formájában nyilvánul meg. A kisebbségekkel kapcsolatos nyílt vagy burkolt agresszió megkülönböztetése nem minden esetben egyértelmű, behatárolása képlékeny és meglehetősen nagy diplomáciai érzékenységet igényel. Gyakran azért nehéz az anyaország részéről az érdekérvényesítés megvalósítása, mivel a nem körültekintő politikai fellépést a befogadó nemzet a belügyekbe való beavatkozásnak tekintheti.[14]