Ejtőernyősök

Leventék, sorkötelesek és sportolók – a polgári ejtőernyőzés története Magyarországon

Előszó

Tudod Te, mit jelent?

Bevezetés

A Szerkesztőbizottság előszava

A polgári ejtőernyőzés Magyarországon
a kezdetektől 1945-ig

Általános történeti áttekintés, az első próbálkozások

Az ejtőernyőzés kezdete Magyarországon

Bemutató ugrások és egyéb ejtőernyős események 1945-ig hazánkban

Ejtőernyős leventék

A polgári (civil) és félkatonai ejtőernyős
szervezetek 1945-től napjainkig

A polgári (civil) ejtőernyőzést országos szinten
irányító szervezetek (1939–1990)

Országos Magyar Repülő Egyesület (OMRE) 1948–1951

Magyar Szabadságharcos Szövetség (MSZSZ, majd MSZHSZ) 1948–1955

Magyar Önkéntes Honvédelmi Szövetség (MÖHOSZ) 1955–1956

Magyar Honvédelmi Sportszövetség (MHS) 1957–1967

Magyar Honvédelmi Szövetség (MHSZ) 1967–1990

Magyar Repülő Szövetség, Magyar Ejtőernyős Szakbizottság (1990–2006),
Magyar Ejtőernyős Szövetség (MESZ)

Személyes élmények a korszak történéseiről

A megyei ejtőernyős szakosztályok története

Baranya megye

Bács-Kiskun megye

Békés megye

Borsod-Abaúj-Zemplén megye

Csongrád megye

Fejér megye

Győr-Moson-Sopron megye

Hajdú-Bihar megye

Heves megye

Jász-Nagykun-Szolnok megye

Komárom-Esztergom megye

Pest megye

Somogy megye

Szabolcs-Szatmár-Bereg megye

Tolna megye

Veszprém megye

Zala megye

A fővárosi szervezetek története

Belügyminisztérium – BM Dózsa Sportrepülőklub

A Beloiannisz Híradástechnikai Gyár (BHG) Repülő és Ejtőernyős Klubja

Csepeli Repülő és Ejtőernyős Klub Ejtőernyős Szakosztálya

CSKALOV Repülő és Ejtőernyős Klub, Nehézipari Minisztérium –NIM

A GANZ-MÁVAG Ejtőernyős Klub az 1940-es évektől 2012-ig

Ipari Tanulók Repülőklubja (ITRK)

A Könnyűipari Minisztérium Repülőklubja – KIM

A Magyar Államvasutak – MÁV Sportrepülő Egyesület Ejtőernyős Szakosztálya

A Postás Repülőklub Ejtőernyős Szakosztálya

A IX. (XI.) kerületi Ejtőernyős Klubok 9

A polgári ejtőernyőzés kiképzési rendszere,
sikerei, emlékei

Kiképzés

A társadalmi oktatók szerepe a katonai előképzésben

Technikai változások

Az ejtőernyőgyártás Magyarországon

Az ejtőernyős technika fejlődése

A nyíláskésleltető rendszerek

Célba ugró kupolák Magyarországon és a világban

Az első páros ugrás és az első tandemfelszerelések

A biztonság növelése

Technikai irányzatok a sportejtőernyőzésben

Polgári ejtőernyős jelképek, emblémák és jelvények Magyarországon

Az első polgári ejtőernyős jelvények hazánkban 1942–1945

Polgári (civil) ejtőernyős emlékhelyek Magyarországon

Baranya megye: Pécs

Bács-Kiskun megye: Kiskunfélegyháza sportrepülőtér

Borsod-Abaúj-Zemplén megye: Sajókápolna

Csongrád megye

Fejér megye

Hajdú-Bihar megye: Hajdúszoboszló sportrepülőtér

Budapest

Pest megye

Tolna megye

Veszprém megye

A polgári (civil) ejtőernyőzés áldozatai

A Magyar Ejtőernyősök Bajtársi Szövetsége (MEBSZ)

A MEBSZ céljai

Előzmények, megalakulás, működés

A MEBSZ szerepe az ejtőernyős hagyományok ápolásában

A MEBSZ és az ejtőernyős sport

A Szövetség nemzetközi kapcsolatai

A MEBSZ tisztségviselői

A polgári ejtőernyős sport fejlődése

A magyar sportejtőernyőzés kiemelkedő eredményei

Rövid összefoglaló a legfontosabb hazai és külföldi ejtőernyős versenyekről

Kimutatás a civil ejtőernyős ugrásokról 1948–2014 között

Az MHSZ-ben folyó sporttevékenység versenyrendszere a következő volt

A hazai versenysport nemzeti bajnokai

A légdeszkázás magyar nemzeti bajnokai

A szabadstílus magyar nemzeti bajnokai

A szabadrepülés magyar nemzeti bajnokai

A négy fős formaugrás nemzeti bajnokai

A kiemelt nemzetközi versenyek dobogós helyezései

Az ejtőernyős négytusa kialakulása és története

Magyarországi rekordok

Átlag feletti hazai teljesítmények

Hitelesített magyar ejtőernyős rekordok

Magyar elsők

Nem hitelesített magyar ejtőernyős rekordok

BEFEJEZÉS

ZÁRSZÓ

MELLÉKLETEK

A) A szerzőkről

B) A felhasznált irodalom jegyzéke

C) Rövidítések jegyzéke

Előszó

Évszázadokra – sőt talán ősidőkre – nyúlik vissza az embernek az a vágya, hogy madarak módjára uralja a levegőt. E vágyból gyökeredzik a mondavilág Ikaroszának története, és ami ennél több, e vágynak a megvalósításán már a XIV–XV. században olyan jeles tudósok, történelmi nagyságok szorgoskodtak, mint Leonardo da Vinci, vagy a magyar kötődésű Verancsics Fausztusz, akik korukat meghaladva megálmodták az ejtőernyő tervét.

Az ejtőernyőzés az emberek tudatában sajátos, kitüntetett helyet foglal el, mert annak ellenére, hogy napjainkban mindenféle korszerű technika vesz körbe bennünket, az ejtőernyőzés ma is csodálatot ébreszt. Úgy gondolom, azért, mert az ejtőernyőzés több mint egy technikai vívmány: az ejtőernyőzés egy életérzés. Sőt ennek az érzésnek részese lehet az is, aki csak szemléli. Nem véletlen, hogy a nemzeti és nemzetközi ejtőernyős versenyekre mindig nagyszámú nézősereg látogat el, akik aggódó lelkesedéssel követik a gépből kivetődő és közben mutatványoknak is beillő gyakorlatokat végrehajtó ugrókat. Ezekben a pillanatokban együtt lélegzik ejtőernyős és néző, s közös a megnyugvás is, amikor zuhanás után kinyílnak az ernyők, csodálatos látványt nyújtva az érdeklődőknek a kék égből lassan aláereszkedő, sokszínű selyem kupola „égi virágok”.

A magyar polgári ejtőernyőzés története, mint ahogy a nemzetközi is, kezdetben szorosan összefüggött a katonai repülés és ejtőernyőzés történetével.

A II. világháború utáni években sorra alakultak, elsősorban az európai országokban, az ejtőernyős sportklubok, és a már 1905 óta működő Nemzetközi Légisport Szövetség (Fédérátion Aéronautique Internationale – FAI) keretein belül 1951-ben létrehozták a Nemzetközi Ejtőernyős Bizottságot (International Parachuting Commission – IPC). Ettől az időponttól beszélhetünk a polgári ejtőernyőzés szervezett létrejöttéről.

Magyarországon 1945–1990 között megteremtődött az ejtőernyős sport személyi és infrastrukturális feltételrendszere, melynek hatása nemzetközileg elismert eredményekben is megmutatkozott. A rendszerváltás utáni években a sportág szervezeti környezetének átalakulása és a szűkebb anyagi lehetőségek miatt az ejtőernyős sport fejlődése megtorpant, de napjainkban újra lendületet vett.

A többi sportághoz hasonlóan az ejtőernyős sportban is nemzeti és nemzetközi mesterfokú bajnokságokat, valamint kétévente a férfiak és nők részére – az ejtőernyős technika fejlődésével összhangban, egyre bővülő versenyszámokban – egyéni és csapat-világbajnokságot rendeznek.

Mint sportért felelős államtitkár örömmel teszek eleget a Magyar Ejtőernyősök Bajtársi Szövetsége (MEBSZ) felkérésének az előszó megírására, reményeim szerint hozzájárulva a sportág népszerűsítéséhez, a klubok működési feltételeinek javításához, mert meggyőződésem, hogy a sportág kiemelkedő szerepet tölt be az egészséges társadalom kialakításában, a közösségépítésben és a fiatalok hazafias nevelésében.

Végezetül köszönöm a szerzőknek, hogy a magyar polgári (civil) ejtőernyőzésről szóló hiánypótló könyvet megalkották, hiteles irodalommal gazdagítva és megőrizve a sportág történelmét.

Kellemes és hasznos időtöltést kívánok minden Kedves Olvasónak!

dr. Simicskó István

az Emberi Erőforrások Minisztériumának
sportért felelős államtitkára

Tudod Te, mit jelent?

Tudod Te, mit jelent? Beülni a gépbe

sebesen szárnyalni fel a kék messzeségbe,

látni apró embert, magas hegycsúcsokat,

esőt hozó felhőt, fénylő napsugarat!

Tudod Te, mit jelent? Az ajtón kilépni,

a biztos foghatót, semmire cserélni,

lent látni a mélyet, apró célkeresztet,

hív-vonz-húz a mélység, minden izmod reszket!

Tudod Te, mit jelent? Zuhanni a légben,

tudni a helyzeted időben és térben,

csinálni figurát, spirálokat, szaltót,

sehol nem érezni ezekhez foghatót!

Tudod Te, mit jelent? Figyelni az órát,

kinyitni az ernyő selymes kupoláját,

Csend van! A sebesség teljesen lecsökken,

ereszkedni csendben, csüngve több kötélen.

Tudod Te, mit jelent? Szépen földet érni,

az elért eredményt centikkel lemérni?

Nem tudod! Ha tudnád, nem tudnál úgy élni,

hogy meg sem próbáltad!

Siess közénk lépni.

Nagy Ottó, ejtőernyős oktató verse

© HM Zrínyi Nonprofit Kft. – Zrínyi Kiadó, 2015

© Boda József, 2015

All rights reserved. Minden jog fenntartva.

A könyvet vagy annak bármely részét a kiadó engedélye nélkül bármilyen formában vagy bármilyen eszközzel másolni, tárolni, közölni tilos!

Kiadja a HM Zrínyi Térképészeti és Kommunikációs Szolgáltató Közhasznú Nonprofit Kft.,
a Honvédelmi Minisztérium által alapított, annak kizárólagos tulajdonában lévő cég.

Cím: 1087 Budapest, Kerepesi út 29/b

Honlap: www.honvedelem.hu

E-mail: kiado@armedia.hu

A kiadásért felel: dr. Bozsonyi Károly ügyvezető

A Zrínyi Kiadó mb. vezetője: dr. Isaszegi János

Összeállították: dr. Bánki Imre, dr. habil. Boda József vezérőrnagy

A kéziratot előkészítette: Gősi Hajnalka

Szerzők, közreműködők: Árvai Imre, Árvai Zoltán ny. vezérőrnagy, Banga Attila, dr. Bánki Imre ny. ezredes, Bánszki György, Bárkányi István, dr. Benkő Tibor vezérezredes, †Békési Árpád, Beszteri József, Boross Attila, Both Lajos, Buchmüller József, †Csabai István, Csorba József, Dér László, Ecsédi András, †Egervári József, Farkas György, Fedor László, Fülöp Tibor, Gajdán József, Gajdán Miklós ny. ezredes, Gáll Gábor, Géczi János, Gosztola Ferenc, Halmai József, Horváth István, Hunfalvy Viktor, Janovics Ferenc ny. alezredes, Juhász József ny. ezredes, †Kaposvári László, Kiss György r. alezredes, Kollár László, Kovács Sándor ny. alezredes, Környei László, Körösztúri Jenő, Kristyák István, Léber Júlia, Mészárovics György, Muka István, Müller Ernő, Nagy Ferenc, Nagy László, Naszradi Miklós, Nánási László, dr. Pallo József bv. ezredes, Pintér Péter, Radó Csaba, Rácz Szabó Mihály, †Richnovszky Sándor, dr. Simicskó István, Simon Sándor ny. őrnagy, Sonkoly Lórántné Vincze Erzsébet, Strancz László, Sutus András, †Szabó László, Tóth János, dr. Töll László ezredes, Töreky László, Ujvári László, Varga József, Viola Kálmán

Szakmai lektorok: Árvai Zoltán, Sipos István

A szerzők a Magyar Ejtőernyősök Bajtársi Szövetsége és esetenként a Magyar Ejtőernyős Szövetség tagjai.

A kötetben közölt fotók a szerzők gyűjteményéből valók.

A könyv konverzióját készítette: ADAMO BOOKS KFT.
http://adamobooks.com
Az elektronikus kiadás éve: 2016

Bevezetés

Tisztelt Olvasó!

A Zrínyi Kiadó jóvoltából rövid időn belül ez a harmadik könyv, amely a magyar ejtőernyőzés történetével foglalkozik. Az előző kiadványokban megismerhettük a magyar katonai ejtőernyőzés történetét, és bepillantást nyerhettünk a mélységi felderítő katonák életébe.

Jelen hiánypótló kiadvány a polgári ejtőernyőzés történetét dolgozza fel, a kortársak visszaemlékezéseire alapozva. Az ejtőernyő, ejtőernyőzés gondolata egyidős az ember repülés iránti vágyával. Ismerünk számos legendát, mondát arról, hogy az emberek már igen korán különböző kezdetleges eszközökből olyan szerkezeteket készítettek, melyekkel magas sziklákról, fákról ugrottak a mélybe. Mindezt általában saját maguk vagy a korabeli uralkodók szórakoztatására végezték. Az első ilyen emlék egy 4000 éves kínai legendához fűződik, amely a kínai Suna Chen (i.e. VIII. század) írásából maradt ránk.[1]

A tudósok is vágytak a levegő meghódítására. Jól példázzák ezt Leonardo da Vinci (1452–1519) rajzai, amelyeken egy ejtőernyő vázlatai láthatóak. Az általa „Kódex”-nek (sátor) nevezett szerkezetet így írja le: „Ha az ember vászonból egy olyan sátrat készít, amelynek mindegyik éle 12 könyök, veszélytelenül ugorhat le vele tetszés szerinti magasságból”.[2] A vonatkozó szakirodalom Verancsics Fausztusz (1551–1617) veszprémi várkapitány és csanádi püspök nevéhez köti az ejtőernyő gondolatának megjelenését. A Machinae novae (Új gépek) című művében tette közzé az ejtőernyőről készített leírását és rajzait.

Természetesen a technika fejlődése a polgári célú felhasználás mellett mindig együtt járt azok katonai alkalmazásával. Az ipari forradalom rendkívüli fejlődést idézett elő a világban, és ez megjelent az ejtőernyők modernizálásában is. A korszak leghíresebb ejtőernyős akrobatája Charles Leroux (1856–1889) volt, aki közel 250 bemutató ugrást hajtott végre.[3] A XIX. század végéig igazából csak mutatványok céljából, és ballonból ugorva használták az ejtőernyőt. A repülőgépek elterjedésével fogalmazódott meg az igény, hogy a pilóták számára, életmentés céljából lenne szükség mentőejtőernyőre. Az 1900-as évek elején indult meg ezen ejtőernyőtípusok kifejlesztése, majd rendszeresítése. Az I. világháború nagy lökést adott a fejlesztésnek, bár itt még csak életmentésre használták az ejtőernyőt. A háborús tapasztalatok felhasználásával folytatódott a további fejlődés. A civil ejtőernyőzés történetéről szólva meg kell emlékeznünk a „gyengébb nem” képviselőiről is. A korszak talán legjelesebb női ejtőernyőse Georgia Ann Broadwick volt, aki 20 évesen ugrott először, és 1913–1922 között 1100 ugrást hajtott végre.[4]

Az első ejtőernyős bajnokságot 1919-ben az Egyesült Államokban (Atlanta) rendezték. A versenyzők a házigazdákon kívül Belgiumból, az Egyesült Királyságból, Franciaországból és Olaszországból érkeztek.[5] Az első Európai Nemzetközi Ejtőernyős Bajnokságot pedig 1922. október 8-án Rómában szervezték meg. Ebben az időben alakultak az első ejtőernyőgyárak.

Az 1930-as évek végére az ejtőernyők alkalmazása tömegessé vált, mind a polgári és katonai repülés, mind az újonnan létrehozott ejtőernyős alakulatok körében. A II. világháború alatt került sor azután nagy számban az ejtőernyős alakulatok katonai alkalmazására. A polgári ejtőernyőzés és sportejtőernyőzés az 1950-es évek végére vált igazán népszerűvé.

Az első Ejtőernyős Világbajnokságra 1951. augusztus 18–25. között került sor a jugoszláviai Lesce-Bledben, hat ország 17 versenyzője, köztük két nő részvételével. Itt még nem szerepeltek magyar versenyzők.[6]

Az első magyar ejtőernyős bajnokságot 1953-ban rendezték, és mind a célba ugrást, mind a kombinált ugrást, ezáltal pedig az összetett versenyt is a Légierők Csapata, tehát katonai csapat nyerte. Ezen a versenyen szervezték meg először az ejtőernyős járőrversenyt, amiből azután magyar kezdeményezésre kialakult a nemzetközi ejtőernyős négytusa versenyszám. Megalakult a magyar ejtőernyős válogatott, melynek első nemzetközi megméretésére 1955-ben egy bulgáriai nemzetközi ejtőernyős versenyen került sor. Az itt szerzett tapasztalatokra építve a magyar válogatott részt vett a III. Ejtőernyős Világbajnokságon, amelyet a Szovjetunióban, a Moszkva melletti Tusinóban rendeztek 1956. július 29.–augusztus 4. között. A versenyen tíz csapatban 50 férfi és 23 női versenyző indult. A férfiak mellett egy magyar női csapat is részt vett a versenyen. Csapatversenyben versenyzőink az előkelő ötödik helyen végeztek.

A magyar ejtőernyős sport számára komoly elismerést jelentett az, hogy a XII. Ejtőernyős Világbajnokság rendezési jogát hazánknak ítélte a Fédérátion Aéronautique Internationale – International Parachuting Commission (FAI IPC), amelyet 1974. július 25.–augusztus 12. között Szolnokon rendeztek meg 33 ország 230 sportolójának részvételével. A verseny érdekessége volt, hogy itt jelentek meg először az úgynevezett „paplanernyők”, a légcellás ejtőernyők.[7]

Az ejtőernyős sport is hatalmas változáson ment keresztül. A kezdeti célba ugrást és a stílusugrást mára már felváltották a formaugrások, kupola formaugrások. A FAI által ma elismert ejtőernyős versenyágak a következők: stílus- és célba ugrás, kupola formaugrás, ejtőernyőssí, függőleges gyorsasági, szárnyasruha és szélcsatorna ugrás.[8] Rendeznek viszont ezen kívül más ejtőernyős versenyeket, mint például célra szállás,[9] ejtőernyős négytusa, stb.

Megjelent az ejtőernyő más célra történő felhasználása iránti igény is. Így jelenleg siklóernyőket, motoros siklóernyőket láthatunk egyre gyakrabban bárhol az égen, tandem pilótával pedig bárki számára elérhetővé válik a zuhanás és ereszkedés élménye néhány percnyi felkészülés után. Terhek ledobására akár távirányítható teherejtőernyő áll rendelkezésre, de az űrhajózásban is alkalmazzák a nagyméretű ejtőernyőket.

A kiadvány nem titkolt célja, hogy emléket állítson a „bátrak sportját” művelő civil ejtőernyősöknek, leventéknek és sorköteleseknek, akik átélték a bátorság örömét és megteremtették, művelték az ejtőernyőzést hazánkban.

dr. Benkő Tibor vezérezredes

Honvéd Vezérkar Főnök

[1] SZŐDI Sándor: Az ejtőernyőzés áttekintése, a selyemszárnyak története. Budapest, Műszaki Könyvkiadó, 1993, 3. o.

[2] 1 könyök = 44 cm. (A szerkesztő megjegyzése.)

[3] SZŐDI Sándor: i.m. 49. o.

[4] http://en.wikipedia.org/wiki/Tiny_Broadwick. Letöltve: 2015. 05. 19.

[5] http://www.sekcjaspadochronowa-wawel.krakow.pl/strony/historia/c1.html. Letöltve: 2014. 10. 19.

[6] Eilif NESS: A légi sportok kialakulása. Aerosport, 1995. No. 5. Magyarul: Ejtőernyős Tájékoztató. 1998, No. 3.

[7] SZŐDI Sándor: i.m. 268–291. o.

[8] http://www.magyar.sport.hu/sport/jatekszabalyok/j_ejtoernyozes/1-3_fejezet.htm. Letöltve: 2014. 10. 19.

[9] A versenyszám célja, hogy az ugró minél nagyobb távolságot tegyen meg a földet érést megelőzően a föld felett pár méter magasságon repülve. A mérés a két méter magas kapuk közötti áthaladással kezdődik, és a vége az első talajérintési pont. (A szerkesztő megjegyzése.)

A Szerkesztőbizottság előszava

A Szerkesztőbizottság (SZB) mindenekelőtt megköszöni dr. Simicskó István, sportért felelős államtitkár úr és dr. Benkő Tibor vezérezredes, HM Honvéd Vezérkar főnök úr előzőekben kifejtett, a magyar polgári ejtőernyőzést méltató szavait.

Jóleső érzéssel fogadtuk a dicsérő szavakat, amelyekkel elismerték annak a sok-sok ezer bátor ejtőernyősnek a kiemelkedő teljesítményét, akik a magyar polgári ejtőernyőzés történéseinek elindítói, megvalósítói és részesei voltak.

A Szerkesztőbizottság a fenti véleményekkel megerősítve érzi e munkának saját maga által is vallott elsődleges célját: emléket állítani bajtársainknak, sporttársainknak, akik sokszor fizikai létüket, életüket is kockáztatva megteremtették a magyar polgári ejtőernyőzés szervezeti rendszerét, bázisait, és akik világszerte híressé, elismertté tették a magyar ejtőernyős sportot, akik munkájukkal évtizedeken keresztül biztosították a katonai ejtőernyős előképzés személyi feltételeit.

Fontos cél volt, hogy e nagyszerű teljesítményt az ejtőernyő (és ezzel együtt az ejtőernyős sport) magyarországi megjelenésétől, az első ugró felszállásától, illetve földet érésétől napjainkig bemutassuk, emléket állítva a résztvevők sportbeli sikereinek, a tragikusan elhunytak emlékének, bemutassuk az ejtőernyős sport fejlesztésének lehetséges irányait, és a mai döntően veterán – ejtőernyős társadalmat összefogó, Magyar Ejtőernyősök Bajtársi Szövetségének (MEBSZ) szerepét.

A Szerkesztőbizottság kötelességének érzi azt is, hogy az előzőekben megfogalmazott célok teljesítése mellett e kiadvány összeállításával és közreadásával egy hosszú idő óta jelentkező hiányt is pótoljon.

Mint a Kedves Olvasó előtt ismert, a MEBSZ az elmúlt években feldolgozta és kiadta az ejtőernyőzéshez kapcsolódó két fontos területtel foglalkozó könyvét. A „Levegőből harcba” című munka a magyar katonai ejtőernyőzés, míg a „Legendák és titkok katonái” című kiadvány az ejtőernyővel az ellenséges harcászati, hadműveleti, hadászati mélységbe juttatott felderítők alkalmazásának kérdéseivel foglalkozik.

A jelen kiadvány tehát azt a joggal felmerülő igényt is teljesíteni igyekszik, hogy bemutassa az ejtőernyőzés harmadik fontos területét, a polgári ejtőernyőzés történetét.

Ezekből az általánosan megfogalmazott célokból kiindulva a kiadvány felépítését, tartalmát a következő gondolatok köré csoportosítottuk:

1. Az ejtőernyő megjelenése Magyarországon, a polgári ejtőernyőzés története a II. világháborúig;

2. A polgári ejtőernyőzés története a II. világháborútól napjainkig;

3. A polgári ejtőernyőzés napjainkban;

4. Az ejtőernyőzés, mint sport;

5. A magyar polgári ejtőernyőzés kiemelkedő alakjai, képviselői, áldozatai;

6. A magyar polgári ejtőernyőzés jövője, elgondolások a sportág fejlesztésére;

7. A MEBSZ tevékenysége a polgári ejtőernyőzés érdekében.

Kiadványunk témájának meghatározása mellett fontosnak tartotta az SZB bemutatni azt is, a különböző történelmi időszakokban a különböző politikai, gazdasági, társadalmi események hogyan befolyásolták, határozták meg a polgári ejtőernyőzés szervezését, működési célját és rendjét.

A fenti gondolatokból kiindulva az SZB három időszakra koncentrált:

1. A magyar polgári ejtőernyőzés története 1945-ig;

2. A magyar polgári ejtőernyőzés története a II. világháború végétől a rendszerváltásig;

3. A magyar polgári ejtőernyőzés története a rendszerváltástól napjainkig, működésének jellemzői korunkban.

Elengedhetetlennek tartottuk azt is, hogy a munka összeállítása során a célunkat leginkább kifejező stílusjegyeket alkalmazzuk. Alapvetően három lehetséges kifejezési mód közül választhattunk. Lehetséges módszernek látszott, hogy csak korabeli utasításokra, rendeletekre támaszkodunk, és az olvasóra bízzuk azok értékelését, elemzését. Mások elgondolása szerint az lehetett volna helyes, ha a ma még közöttünk élő bajtársaink, sporttársaink visszaemlékezéseit „vágatlanul” adjuk közre. Végül harmadik megoldási módként a két előbbi lehetséges módszer együttes alkalmazását vettük vizsgálat alá és döntöttünk ennek javára. A rendelkezésre álló írásos dokumentumok bemutatása mellett nagy teret kívánunk biztosítani a visszaemlékezéseknek és a korabeli fényképek bemutatásának is.

A korlátozott oldalszám miatt kénytelenek voltunk a sokszor nagyon értékes és részletes beszámolókat lerövidíteni. Ezt a szerkesztői felelősséget felvállalva elsősorban a Tóth János által készített közel 100 oldalas, az ejtőernyős sport eredményeit részletező fejezetet, és a Bánszki György tollából származó, több mint 50 oldalas ejtőernyős többtusát ismertető részt vettük rövidebbre. Néhány nagyon értékes írást is ki kellett hagynunk a könyvből, nem tér ki a kiadvány a Pabar Lajos által összeállított, a jelenleg működő ejtőernyős szakosztályokról, bázisugró szervezetekről, és siklóernyős klubokról szóló összefoglalóra sem. Róluk az interneten olvashat részletesen az érdeklődő. A fenti okok miatt kimaradt Kiss György két tanulmánya – „A tandemugrás kialakulása” és „A sportejtőernyők üzemeltetése” – is. Ezenkívül a szerzőkről szóló részletes ismertető helyett is csak pár soros bemutatásra van lehetőség. Természetes, hogy az idő múlásával egy-egy eseményre az abban résztvevők másképpen emlékeznek, illetve keveredhetnek a helyszínek és az időpontok. A Szerkesztőbizottság csak akkor javított az anyagban, ha a tévedést korabeli dokumentumok bizonyították. Egyébként a szerzők által készített anyagokhoz nem nyúltunk, és azt is szeretnénk hangsúlyozni, hogy nem minden írás képviseli az SZB hivatalos álláspontját!

Bízunk abban, hogy az előző gondolatok, célok köré csoportosított munkánk elnyeri az érdeklődő olvasók tetszését és a visszaemlékezések, történeti pontossággal rögzített tények élményt jelentenek azok számára, akik egykor a polgári ejtőernyőzés szereplői voltak, de remélhetőleg felkelti azok érdeklődését is, akik e munka olvasóiként kerülnek kapcsolatba e nagyszerű sporttal.

Gáll Gábor

A polgári ejtőernyőzés
Magyarországon
a kezdetektől 1945-ig

Általános történeti áttekintés, az első próbálkozások

Az ejtőernyőzés, az ejtőernyővel való ugrás egyidős az emberiség egyik legősibb álmával, a repüléssel, mint a repülés egyik legkézenfekvőbb megvalósítási formája. Hiszen az ember önerejéből nem képes repülni, erre fizikailag képtelen. Már az ókorban megfigyelte a magasba vágyakozó ember a madarakat és más repülő lényeket, miként képesek azok a repülésre. Hiába próbálkozott különböző szárnyakat fabrikálni magának, mint a görög mondavilág egyik leghíresebb történetében Daidalosz és Ikarosz,[10] nem járt sikerrel. Ekkor juthatott arra a felismerésre, hogy talán a legegyszerűbb volna egy magas szikláról vagy toronyból leugorva megtapasztalni a repülés élményét. Igen ám, de mivel az esést túl is kellene valahogyan élni, ezért arra gondolhatott, hogy megpróbálja a zuhanás sebességét valamilyen maga készítette szerkezettel, egy kezdetleges ejtőernyővel csökkenteni.

Az első írásos feljegyzés Kínából származik az ejtőernyő használatáról, amely szerint Fokien császár koronázási ünnepségét 1306-ban „ejtőernyővel” történt ugrások tették emlékezetesebbé. Az ugrók kötelekkel bambusznádakra feszített bőrlapokat erősítettek a derekukra és ezekkel ugrottak le fákról és tornyokból. A leírás szerint sértetlenül jutottak a földre.[11]

Az első ejtőernyőre utaló vázlatot és néhány soros feljegyzést a híres polihisztor Leonardo da Vinci[12] készítette 1495-ben. Az ejtőernyő vázlata mellé Leonardo a következőket írta: „Ha az embernek van egy sűrű vászonból készült sátortetője, mely 12 könyök széles, 12 könyök magas, akkor bármilyen magasságból veszély nélkül le tud ereszkedni.”[13] A vázlat és a feljegyzés kidolgozatlansága, megfogalmazása arra utal, hogy Leonardo az általa tervezett ejtőernyőt a feljegyzések papírra vetésekor nem építette meg, így nem volt módja kipróbálni és a gyakorlatban meggyőződni annak működőképességéről.

Leonardo tervei alapján, korhű alapanyagokból, fából és vászonból több mint ötszáz évvel később egy bátor angol ejtőernyős, Adrian Nicholas megépítette Leonardo ejtőernyőjét.

A nagy ugrásra Dél-Afrikában, Mpumalanga lakatlan fennsíkja fölött 2000. június 26-án került sor, egy hőlégballon alá függesztette fel a kezdetleges ejtőernyő szerkezetet. A ballonnal háromezer méteres magasságig emelkedett fel, majd ott leoldotta a ballon kosaráról a furcsa alakú kupolát és rendben ereszkedett le hatszáz méterig, ahol megszabadult Leonardo ejtőernyőjétől, hogy a földet érésnél nehogy kárt tegyen benne az ernyő rázuhanó fakerete. Hatszáz méterről egy légcellás ejtőernyővel fejezte be a nem mindennapi kísérletet és ért szerencsésen földet Adrian Nicholas. Ezzel bebizonyította, hogy működőképes a Leonardo által papírra vetett ejtőernyő.[14]

Leonardo terveinek megszületése után még jó százhúsz évet kellett várni, amíg valaki a gyakorlatban is kipróbált[15] és használható ejtőernyőt készített. Ez az ember történetesen az akkori Magyarország területén, Sibenikben[16] élő és alkotó Verancsics Faustus (1551–1617) polihisztor, veszprémi várkapitány, királyi tanácsos, csanádi püspök volt.

A XVII. század elején, 1616-ban a technikatörténet szempontjából fontos könyve jelent meg Velencében latin nyelven: Machinae Novae, magyarul Új gépek. Művében, amely egész oldalas részmetszetekkel díszítve jelent meg, így írja le az ejtőernyőt: „XLII. Repülő ember – Egy négyszögletes vászonnal, amit négy egyenlő rúd kifeszít, és amihez sarkain négy kötél van erősítve, az ember minden veszély nélkül levethetné magát egy torony magasságából vagy más kiemelkedő helyről. Mert ha pillanatnyilag nincs is szél, annak az erőkifejtése, aki zuhanni fog, szelet támaszt, ami a vásznat visszatartja majd és nem fog hirtelen lezuhanni, hanem lassulva ereszkedik alá. A vászon nagyságát tehát az emberhez kell mérni.”[17]

Verancsics művében tehát első ízben jelent meg nyomtatásban, a tudományos világ számára hozzáférhetően az ejtőernyő leírása és grafikus ábrázolása.

A történelem folyamán még sokan kísérleteztek többfajta ejtőernyő-szerkezettel, amíg sikerült megalkotniuk a biztonságosan használható ejtőernyőt.[18]

MELLÉKLETEK

A) A szerzőkről

Az itt nem szereplő szerzők rövid életrajza (ejtőernyős pályafutása) a könyv előző fejezeteiben megtalálhatóak.

Árvai Imre tűzoltó. Az őcsényi Repülőklub SE ejtőernyős szakmai vezetője. Ejtőernyős oktató és beugró. Ugrásainak száma: 1621.

Árvai Zoltán ny. vezérőrnagy. A Magyar Köztársaság Felderítő Hivatalának helyettes főigazgatója, majd megbízott hivatalvezető. Volt mélységi felderítőtiszt és katonai attasé. Ugrásainak száma: 449.

Banga Attila autókereskedési vállalkozó. Ejtőernyős oktató és beugró, valamint formaugró. Az egri ejtőernyős klub SE elnöke. Ugrásainak száma: 2700

dr. Bánki Imre ny. ezredes. A Kossuth Lajos Katonai Főiskola Felderítő Tanszékének volt vezetője, korábbi mélységi felderítő tiszt. A MEBSZ elnöke 1998–2002. között. Ugrásainak száma: 978.

Bánszki György volt ejtőernyős szakosztályvezető. Ejtőernyős oktatói, beugrói és sportbírói minősítéssel rendelkezik. Az ejtőernyős négytusa versenyszám magyarországi megalapítója. Ugrásainak száma: 1231.

dr. Benkő Tibor vezérezredes, Honvéd Vezérkar főnök

†Békési Árpád tartalékos mélységi felderítő tiszthelyettes, ejtőernyős oktató a KIM-nél. Az Offset nyomda munkatársa. Síknyomó, átnyomó-próbanyomó, gépmester. Ugrásainak száma: 747.

Beszteri József bányász. Egy gyémántos, aranykoszorús ejtőernyős oktató. Ugrásainak száma: 570.

dr. habil. Boda József vezérőrnagy. A Nemzeti Közszolgálati Egyetem Polgári Nemzetbiztonsági Tanszékének vezetője, volt mélységi felderítőtiszt. A MEBSZ elnöke 2002–2014 között. Ugrásainak száma: 1033.

Both Lajos ny. őrnagy. A gödöllői repülőtér parancsnoka, a Repülőklub elnöke és főpilótája. A MEBSZ budapesti tagszervezetének volt elnöke. Ugrásainak száma: 2038.

Buchmüller József az MHSZ Repülő Főnökség Ejtőernyős Alosztály volt vezetője és az ejtőernyős válogatott keret edzője. Ugrásainak száma: 2402.

†Csabai István az MHSZ Repülő Főnökség Ejtőernyős Alosztály főelőadója, ejtőernyős oktató. Ugrásainak száma: kb. 700.

Csorba József tartalékos mélységi felderítőtiszt. Ejtőernyős oktató, tandempilóta és repülőgép-vezető. 1989-ben alapította illetve újjászervezte az ejtőernyős szakosztályt a Szegedi Repülő Egyesület keretében. A MEBSZ Csongrád megyei tagszervezetének elnöke. Ugrásainak száma: 3115.

Ecsédi András ny. őrnagy. 1991-ben 42 évesen lett korkedvezményes nyugállományú katona. A katona- és nemzeti ejtőernyős válogatott volt tagja. 2005-től részt vesz a MEBSZ csapatában az Európai Ejtőernyős Unió versenyein. A MEBSZ egri tagszervezet elnöke. Ugrásainak száma: 8827.

†Egervári József a Baranya megyei MHSZ függetlenített ejtőernyős előadója. Ejtőernyős oktató és beugró. A MEBSZ pécsi tagszervezetének elnöke 2014-es haláláig. Ugrásainak száma: 1134.

Farkas György nyugdíjazásáig a BRFK-án dolgozott. Ejtőernyős oktató és II. osztályú versenyző volt. Aranykoszorús ejtőernyős. Ugrásainak száma: 481.

Fedor László tartalékos mélységi felderítőtiszt. A nyíregyházi Repülőklub ejtőernyős főelőadója. Ejtőernyős oktató és beugró, nemzetközi bíró. Ugrásainak száma: 2500.

Fehér Miklós a FŐGÁZ leolvasásszervező munkatársa. Ejtőernyős segédoktató. A MEBSZ budapesti tagszervezete havi tájékoztatójának szerkesztője. Aranykoszorús ejtőernyős. Ugrásainak száma: 242.

Fülöp Tibor az MHSZ Repülő Főnökség, Önálló Ejtőernyős Módszertani Alosztály kiképzési főelőadója, majd megbízott vezetője, korábbi ejtőernyős szakosztályvezető és oktató. Ejtőernyő beugró. Számos, az ejtőernyőzés történetével kapcsolatos publikációja jelent meg. Ugrásainak száma: 2356 (ebből négy toronyból és öt csörlővontatásból).

Gajdán Miklós ny. ezredes. A Magyar Honvédség Repülő Főnökség Ejtőernyős Deszant Szolgálat főnöke, és 1971–1989 között a katonai ejtőernyős válogatott edzője volt. 1989–2007 között a Magyar Repülő Szövetség Ejtőernyős Szakbizottsáságát vezette. Ugrásainak száma: 7122.

Gáll Gábor könyvkereskedő. A magyar ejtőernyőzés történetének feldolgozásával foglalkozik, több publikációja jelent meg a témában. A MEBSZ országos elnökségének tagja, a kegyeleti bizottság elnöke. Egy tandemugrása van.

Géczi János ejtőernyős klubvezető, ejtőernyős tesztpilóta (beugró). A Magyar Repülő Szövetség volt elnökségi tagja. Ejtőernyős főbíró és formaugró. Ugrásainak száma: 1999.

Gosztola Ferenc ejtőernyős oktató, ejtőernyő beugró, tandempilóta. 1984–1994 között volt ejtőernyős szakosztályvezető Csepelen. Az 1994. évi Ejtőernyős Nemzeti Bajnokságon fejezte be az ejtőernyőzést 1533 ugrással. Polgári foglalkozása számítástechnikai rendszerszervező.

Gősi Hajnalka a MEBSZ tiszteletbeli tagja. A Szövetség korábban megírt és összeállított ejtőernyős vonatkozású kiadványainak (Levegőből harcba, Legendák és titkok katonái) szerkesztője.

Halmai József egyéni vállalkozó. Kétgyémántos ejtőernyős oktató és beugró. A MÁV ejtőernyős szakosztály vezetője, repülőgép-vezető és oktató. Tartalékos futárpilóta hadnagy. Ugrásainak száma: 1001.

Hunfalvi Viktor vállalkozó (kereskedelmi igazgató). A MEBSZ budapesti tagszervezet elnökségének tagja. Ugrásainak száma: 169.

Janovics Ferenc ny. ejtőernyős alezredes, a Magyar Népköztársaság Érdemes sportolója, a Budapesti Mérnöki Kamara által nyilvántartott ejtőernyős szakértő. Aranykoszorús I. osztályú honvéd, három gyémánt koszorús FAI ejtőernyős. Ugrásszáma 11 025.

†Kaposvári László, 1974–1984 között a csepeli ejtőernyős szakosztály vezetője. Ejtőernyős oktató és beugró engedéllyel, valamint I. osztályú minősítéssel rendelkezett. A Csepel Repülő Ejtőernyős Klub függetlenített titkára, majd elnöke. 2014-ben váratlanul elhunyt.

†Kastély Sándor a Légügyi Főosztály szakejtőernyős főtanácsosa, a Magyar Ejtőernyős válogatott tagja. Ejtőernyős oktató és beugró, többszörös magyar bajnok. A MEBSZ volt tikára. Ugrásainak száma: 1130.

Kiss György rendőr alezredes. A Vörös Meteor Ejtőernyős Klub vezetője. Ejtőernyős oktató, tandempilóta. Tartalékos mélységi felderítőtiszt. Ugrásainak száma: 5200.

Kollár László 2001-ben vonult nyugdíjba. Ejtőernyős szakosztályvezető és ejtőernyős oktató. A kalocsai ejtőernyős szakosztály szakmai tevékenységét a mai napig támogatja. Ugrásainak száma: kb. 1000.

Környei László nyugállományú rendőr főtörzszászlós. „D” minősítésű ejtőernyős. A MEBSZ Rendvédelmi Tagozatának alapító tagja. Ugrásainak száma: 1148.

Kovács Sándor ny. alezredes. Az ejtőernyőzést 1952-ben a csepeli szakosztályban kezdte, Az MN 3100 parancsnok ejtőernyős helyettese volt. Ugrásainak száma: 4172.

Kristyák István ny. bányász. Ejtőernyős oktató, volt mélységi felderítő tiszthelyettes.

Léber Julianna a Csepel Repülő- és Ejtőernyős szakosztály egyik alapító tagja. 1960–1963 között a női ejtőernyős válogatott tagja. Polgári foglalkozása általános iskolai tanár. Jelenleg nyugdíjas.

Mészárovics György ny. törzszászlós. A magyar ejtőernyős válogatott és a katonaválogatott tagja. Jelenleg is aktív ejtőernyős. Ugrásainak száma: 15 000.

Muka István elektronikus. Az ITRK ejtőernyős körvezetője, ejtőernyős oktató és beugró. Ugrásainak száma: 1570.

Müller Ernő ejtőernyős oktató, ny. r. ezredes. 1960 őszétől, 1963 végéig volt a csepeli ejtőernyős szakosztály vezetője. Foglalkozása: hivatásos katona, BM alkalmazott, üzemmérnök. Jelenleg nyugdíjas.

Nánási László ejtőernyős oktató. 1994–2004 között volt a csepeli ejtőernyős szakosztály vezetője. 2012-től a Sup-Air Ballon Egyesületben a „főpilóta ejtőernyős helyettese” tisztséget tölti be, és viszi tovább a csepeli ejtőernyős hagyományokat.

Nagy Ferenc a Magyar Posta központi magasépítési üzem építésvezetőjeként dolgozott az 1994. évi nyugdíjazásáig. Ejtőernyős válogatott és többszörös országos bajnok, valamint szakosztályvezető volt. Ugrásainak száma: 990.

Nagy Imre László nyugdíjazásáig, mint műszaki ügyintéző a Pécsi Távfűtő Vállalatnál dolgozott. Ejtőernyős oktató és szakosztályvezető volt. Jelenleg is aktív ejtőernyős. Ugrásainak száma: 2384.

Naszradi Miklós százados. A Magyar Honvédség Szolnok Helikopter Bázis szállítóhelikopter-zászlóalj, kutató-mentő iránytisztje. A Magyar Honvédség ejtőernyős válogatott keret tagja. Ugrásainak száma: 2573.

Pabar Lajos 1964-től 1974-ig a Csepel Repülő- és Ejtőernyős Klub ejtőernyős szakosztályvezetője. Ejtőernyős oktató, repülésirányító, ejtőernyős versenybíró és lövészetvezető. 1972-ben kapta meg a FAI 71. sorszámú egygyémántos aranykoszorús jelvényt. Polgári végzettsége építésztechnikus. Jelenleg nyugdíjas és egy városfejlesztési ügyekkel foglalkozó civil szervezet vezetője.

dr. Pallo Jozsef PhD. bv. ezredes, ejtőernyős oktató. Dunaújvárosban kezdett ejtőernyőzni 1984-ben, 1995-ben ellátta a szakmai vezetői feladatokat. Ma is aktív, ejtőernyős ugrásainak száma 1181. Javíthatatlan idealista, mert bízik benne, hogy egyszer újra Dunaújváros lesz a hazai ejtőernyőzés egyik fellegvára.

Radó Csaba az ejtőernyős tevékenységét társadalmi munkában végezte, főállása a Szegedi Szalámigyárban volt. A szegedi szakosztály megszűnéséig, 1968–1970-ig annak vezetője. Ejtőernyős oktató. Ugrásainak száma: 262.

Rácz Szabó Mihály 1997 óta korkedvezményes nyugdíjas. Hőlégballon pilóta és oktató, valamint ejtőernyős beugrói szakszolgálati és motoros pilóta engedéllyel rendelkezik. A MEBSZ kiskunfélegyházi tagszervezet elnöke, és a kiskunfélegyházi klub társelnöke. Ugrásainak száma: 4448.

†Richnovszky Sándor („RS”). FAI aranykoszorús kétgyémántos (67. sorszám) ejtőernyős. Ejtőernyős oktató és III. osztályú repirányítói szakszolgálati engedéllyel rendelkezik. A Veterán Repülők és Ejtőernyősök Fejér megyei egyesület titkára, majd elnöke. Ugrásainak száma: 656.

dr. Simicskó István az Emberi Erőforrások Minisztériuma sportért felelős államtitkára.

Sonkoly Lórántné Vincze Erzsébet nyugdíjba vonulásáig a Veszprém megyei Egészségbiztosítási Pénztárnál dolgozott. A magyar női ejtőernyős válogatott keret tagja, ejtőernyős oktató. Ugrásainak száma: 300.

Strancz László a péri repülőtér függetlenített ejtőernyős oktatója volt. Az utánpóltás válogatott tagja, ejtőernyős oktató és beugró. Ugrásainak száma: 2650.

Sutus András ejtőernyős oktató és hőlégballon pilóta. A Hírös Ejtőernyős és Hőlégballon SE elnöke és szakosztályvezetője. Ugrásainak száma: 1200.

†Szabó László az MRSZ szervezetében függetlenített ejtőernyős oktató, majd ugyanott az ejtőernyős alosztály ugrásvezetője. 1956 után nehéz fizikai munkával, bányában kereste kenyerét. Az ejtőernyőzést 1957-ben, Kecelen fejezte be. Ugrásainak száma: 205.

Tóth János a Magyar Ejtőernyős Szövetség főtitkára. Volt ejtőernyős válogatott edző. Ugrásainak száma: 1964.

dr. Töll László ezredes. A HM Társadalmi Kapcsolatok és Háborús Kegyeleti Főosztály főosztályvezetője. A MEBSZ Rendvédelmi Tagszervezetének tagja. Ugrásainak száma: 2.

Töreky László az egyik pápai ipari szakiskolában pedagógus. A Honvédelmi Minisztérium tartalékos tisztje, majd polgári alkalmazottja. A MEBSZ pápai tagszervezetének elnöke. Ugrásai száma: 498.

Újvári László nyugdíjas rendőr. Ejtőernyős szakosztályvezető és ejtőernyős oktató. Ugrásainak száma: 324.

Varga József függetlenített ejtőernyős oktató. Válogatott ejtőernyős. Nyolc világbajnokságon vett részt. Többszörös országos bajnok. Ugrásainak száma: 8450.

B) A felhasznált irodalom jegyzéke

Árvai Zoltán: Ég és Föld között. Ejtőernyők-ejtőernyősök. Zrínyi Kiadó, 1980.

Bánki Imre: „Az ejtőernyős iskola, mint a felderítők speciális felkészítésének központi bázis létrehozásának szükségessége és megvalósításának realitásai a Magyar Honvédség szervezeti struktúrájában” egyetemi doktori értekezés, KLKF, 1996. ZMNE 585/2228.

Bánki Imre: A katonai ejtőernyőzés Magyarországon, ZMNE jegyzet, Budapest, 2005.

Boda József (szerk.): The History of the European Parachute Union, (angolul) a MEBSZ kiadványa, 2010.

Boda József – RUSZIN Romulusz: „Levegőből harcba” A magyar katonai ejtőernyőzés története és változó feladatrendszere, Zrínyi Kiadó, 2012.

Boda József: Az Európai Ejtőernyős Szövetség. In Hegedűs Dezső (szerk.): A repüléstörténeti konferencia közleményei, Magyar Repüléstörténeti Társaság, 311-313. p. /A repüléstörténeti konferencia közleményei XXXIII./ Budapest, 2008.

Boksay Antal: Egy repülőtiszt háborús élményei, Renaissance Bp., 1938.

Bötkös Ferenc (szerk.) 25 éves a Magyar Honvédelmi Szövetség, Budapest, 1973.

Csorba László (szerk.) A miskolci sportrepülés, ejtőernyőzés és modellezés története, kronológia, Borsod megyei Repülőklub kiadványa, Miskolc, 2006.

Dombi Lőrinc: Selyemkupolák: fejezetek az ejtőernyő történetéből, Zrínyi Kiadó, 1993.

Eilif, Ness: A légi sportok kialakulása. Aerosport, 1995. No. 5. Magyarul: Ejtőernyős Tájékoztató. 1998. No. 3.

Fehér Endre: Főhajtással, Pécs, 2013. január. A szerző magánkiadása.

Gáll Gábor (szerk.): 20 éves a Magyar Ejtőernyősök Bajtársi Szövetsége Ejtőernyős emlékhelyek hazánkban. a MEBSZ kiadványa, Budapest, 2012.

Hehs (Hes) Ákos: „A magyar ejtőernyő története” In: Kanadai Magyar Szárnyak 1981.

Huszár János: Honvéd ejtőernyősök Pápán 1939–1945, Pápai Jókai Kör, Pápa, 1993.

Juhász József (szerk.): Magyar Ejtőernyősök Bajtársi Szövetsége, 15 éves a MEBSZ, Ejtőernyős emlékhelyek Magyarországon, (könyv és CD magyarul), a MEBSZ kiadványa, 2006.

Kastély Sándor: Az ejtőernyőzés jogszabályi feltételei, In: Ejtőernyős Tájékoztató, KPM – LRI Repüléstudományi Központ Tájékoztató Iroda, Budapest, 1999/3.

Katona István: Ila testvér – Egy vöröskeresztes műtősnő háborús emlékei. Kornétás Kiadó, Budapest, 2004.

„Legendák és titkok katonái” A mélységi felderítés története, Zrínyi Kiadó, Budapest, 2012.

Machalek István: Békés kék egén, Fejezetek a Békés megyei repülő-, ejtőernyős-, és modellezősport történetéből 1909–1989, MHSZ Békés megyei Kvasz András Repülő-, Ejtőernyősklub, Békéscsaba, 1989.

Magyar Szárnyak című repülő folyóirat 1941. december 15. 24. száma

Ötven év a levegőben, 1952–2003, Műegyetemi Sportrepülő Egyesület kiadványa, Budapest, 2003.

Pataky Géza fhdgy.: Haderőn kívüli ejtőernyős kiképzés, In: Magyar Szárnyak című repülő folyóirat, Budapest, 1941. 12.15. 24. szám.

Pénzes István: Verancsics Fausztusz, In: Műszaki Nagyjaink 4. kötet, Különlenyomat a Gépipari Tudományos Egyesület kiadásában, 1981.

Poynter, Dan: The Parachute Manual – A Technical Treatise on Aerodynamic, Para Publishing, Santa Barbara, 1991

Poynter, Dan: The Skydiver’s Handbook, Para Publishing, 10th edition, Feb. 2007.

Decelerators, Repülés újság, 1983. december.

Révai Kis Lexikon, Révai Irodalmi Intézet kiadása, Budapest, 1936.

Székesfehérvár repüléstörténete I., II., III., Magyar Veterán Repülők Egyesületének Fejér megyei szervezete kiadványa, Székesfehérvár, 1997–1999.

Szollár Béla: Az első ejtőernyős leventetábor és ugrótorony, Magyar Katonai Szemle 1943. évi 12. szám.

Sződi Sándor: Az ejtőernyőzés áttekintése, a selyemszárnyak története, Műszaki Könyvkiadó, Budapest, 1993,

Zörgő Tibor (szerk.): Adalékok a Csepel Repülőklub történetéhez, Az első negyven év 1942–1982. Budapest, 2012.

Zsedényi Sándor: Tatabányai Sportrepülő Egyesület Oldtimer Aero Club története 1946–2006.

1939. évi II. törvénycikk második része Levente kötelezettség.

INTERNETES FORRÁSOK

Magyar Országos Levéltár digitális archívuma: http://mol.arcanum.hu/

Sződi Sándor: Az ejtőernyőzés áttekintése, a selyemszárnyak története, Műszaki Könyvkiadó, Budapest, 1993. http://www.eje.hu/ejtoernyozes/tortenelem/az-ejtoernyozes-attekintese-tortenete,

A tét olyan nagy, Poppe Kornél (1884–1941), http://scharekf.hu/POPPE.html.

Gibás Andor: Szemelvények a magyar ejtőernyőzés történetéből (1945-ig) http://vorosmeteor.hu/szakirodalom/03/01gibas.pdf.

MTI Napi Hírek 1924. május 14. szerda http://mol.arcanum.hu/mti/opt/a100929.htm?v=pdf&q=WRD%3D%28rep%FCl%u0151nap%29&s=SORT&m=0&a=rec

MTI Napi Hírek 1937. június 2. http://mol.arcanum.hu/mti/opt/a100929.htm?v=pdf&q=WRD%3D%28ejt%u0151erny%u0151%29%20and%20DATE%3D1920--1937_&s=SORT&m=142&a=rec

http://archiv1920-1944.mti.hu/Pages/PDFSearch.aspx?Pmd=1 MTI hírarchívum 2015-03-09, Magyar Távirati Iroda / Magyar Országos Tudósító 1943.08.22.

http://holgypilota.blog.hu/2012/10/06/tiny_selyemruhaban_es_fodros_bugyogoban.

http://www.sekcjaspadochronowa-wawel.krakow.pl/strony/historia/c1.html.

http://www.magyar.sport.hu/sport/jatekszabalyok/j_ejtoernyozes/1-3_fejezet.htm.

http://www.wiwair.hu/alap.php?inc=dsp&menu_id=33

http://www.alon.hu/szombathelyi-elsok-8-legiposta-szombathely-es-budapest-kozott

Vitéz HEFTHY Frigyes: Az ejtőernyőugrás nagymestere, Magyar Szárnyak, 1944. http://magyarszarnyak.uw.hu/sportrepules/hefty_ejtoernyo.html.

Vasváry József: Délibábok légterében, In: Debrecen és a hajdúság repüléstörténete, 80. oldal 2., és 3. bekezdés,

http://www.doksi.hu/get.php?order=DisplayPreview&lid=14199&p=2.

http://www.minalunk.hu/oroszlany/index.php?n=5&tartalom_id=12630&area=531.

http://vorosmeteor.hu/szakirodalom/03/84gyartas.pdf.

http://wingsuitboogie.hu/wingsuit.

www.getaway.co.zagear-categoriesapparelpage3 Wingsuit fotó Letöltve:.

http://blog.performancedesigns.com/?cat=1&paged=7 Performance Designs kupola fotója

http://www.kozterkep.hu/~/7020/Repulo_emlekmu_Sajokapolna_1988.html,

C) Rövidítések jegyzéke

alez. alezredes

An–2 szállítórepülőgép-típus

An–26 szállítórepülőgép-típus

AUT Ausztria

ÁVH Államvédelmi Hatóság

BE–8 mentőejtőernyő

BEOSZ Bajtársi Egyesületek Országos Szövetsége

BHG Beloiannisz Híradástechnikai Gépgyár

BM Belügyminisztérium

bk. bekötött (ejtőernyő, ugrás)

CHN Kína

Crusair amerikai sportejtőernyő

Delta Cloude amerikai sportejtőernyő

DHDSCS Szovjet Déli Hadseregcsoport

DRC Debreceni Repülő Club

DVTK Diósgyőri Vasgyár Torna Klub

EB Európa Bajnokság

EGEK Egri Ejtőernyős Klub

EK Ejtőernyős Klub

ezds. ezredes

FAI Nemzetközi Légisport Szövetség

feld.z. felderítő-zászlóalj

fhdgy. főhadnagy

FRA francia

ftörm. főtörzsőrmester

GEB Gödöllői Ejtőernyős Bázis

GER német

GPS műholdas helymeghatározó műszer

gyak. gyakorló ejtőernyős ugrás

GYE–49M bekötött ejtőernyős ugrások végrehajtására alkalmas főejtőernyő

GYE–51M bekötött ejtőernyős ugrások végrehajtására alkalmas főejtőernyő

GYE–52M mentőejtőernyő

HADRÖÁ Hadirokkantak, Hadiözvegyek és Hadiárvák Országos Nemzeti Szövetsége

h. helyettes

HEMO Helyőrségi Művelődési Otthon

HÉV Helyi Érdekű Vasút

HIM Hadtörténeti Intézet és Múzeum

HK Honvédségi Közlöny

HM Honvédelmi Minisztérium

HVKF Honvéd Vezérkar Főnöke

HMNRA Horthy Miklós Nemzeti Repülő Alap

ifj. ifjabb

Il–14 személyszállító repülőgép

IPC Nemzetközi Ejtőernyős Bizottság

ITA olasz

ITRK Ipari Tanulók Repülőklub

Jak–11 repülőgép

Ju–52 német bombázó, szállító repülőgépként vált ismertté

Ju–86 német bombázó

k. kézi (zuhanó) ugrás

KAP–3 félautomata ejtőernyőnyitó készülék

KIM Könnyűipari Minisztérium

LAT lett

L–410 személyszállító repülőgép

Li–2 személyszállító repülőgép

MAEFORT Magyar Aero Forgalmi Részvénytársaság

MALÉV Magyar Légiforgalmi Vállalat

MÁV Magyar Államvasutak

MHS Magyar Honvédelmi Sport Szövetség

MHSZ Magyar Honvédelmi Szövetség

MEBSZ Magyar Ejtőernyősök Bajtársi Szövetsége

MDP.KV Magyar Dolgozók Pártja Központi Vezetőség

Mi–6, Mi–8 szállítóhelikopterek

MIG–15, –21 sugárhajtású vadászrepülőgépek

MNK Magyar Népköztársaság Kupa

MÖHOSZ Magyar Önkéntes Honvédelmi Szövetség

MRSZ Magyar Repülő Szövetség

MSZSZ, MSZHSZ Magyar Szabadságharcos Szövetség

MTH Munkaerő Tartalékok Hivatala

NDK Német Demokratikus Köztársaság

NIM Nehézipari Minisztérium

ny. nyugállományú, nyugdíjas

OMRE Országos Magyar Repülő Egyesület

PD–-6, PD–6R–48 ejtőernyők

PD–47, –48 ejtőernyők

Po–2 repülőgép

POL lengyel

Phoenix C–1 csapatszállító repülőgép

PS–11 jugoszláv sportejtőernyő

PTCH–7, –8 csehszlovák sportejtőernyő

PZL–101 repülőgép

PZ–81M mentőejtőernyő

PMSC Pécsi Mecsek Sport Klub

RL–4, –4/3, –4/4 német (NDK) ejtőernyők

RL–3/5, –10, –12, –16 sportejtőernyők

RUS orosz

r. vörgy rendőr vezérőrnagy

SC–10, SW–11 lengyel sportejtőernyők

SZU szovjet

T–2, –4 szovjet sportejtőernyők

ts. tisztes

tts. tiszthelyettes

Tu–154 szállító repülőgép

UEP Európai Ejtőernyős Unió

UT–2 kétszemélyes repülőgép

USA Egyesült Államok

UT–15 szovjet sportejtőernyő

VB világbajnokság

VIKING sportejtőernyő (USA)

VREFME Veterán Repülők és Ejtőernyősök Fejér Megyei Egyesülete

VSZ Varsói Szerződés

ZENIT magyar ejtőernyő

ZMNE Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem

49 M, 51 M hátejtőernyők

52 M mentőejtőernyő

Dr. habil. Boda József

EPUB ISBN 978-963-327-718-8

MOBI ISBN 978-963-327-719-5

Olvasószerkesztő: Morvai Hajnalka

Korrektor: Berkáné Danesch Marianne

Műszaki vezető: Sztáryné Benkő Krisztina

Tördelő: Szabó Bettina

Borító: Hovári Éva

Képfeldolgozás: Damian Alexander

Nyomdai kivitelezés:

HM Zrínyi Térképészeti és Kommunikációs Szolgáltató Közhasznú Nonprofit Kft.,
Sokszorosítóosztály

Felelős vezető: Pásztor Zoltán igazgató