Kommentár
az európai fizetési meghagyásról szóló rendelethez

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2016

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: 06 (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

E-mail: info@wolterskluwer.hu

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Gócza Éva

A kiadványok szerkesztésért felelős: dr. Szabó Marianna

Felelős szerkesztő: dr. Némedi-Tóth Zsuzsanna

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Kft.

Nyomdai előkészítés: KorrInfo Kft.

ISBN 978 963 295 572 8

Termékkód: YEB1639

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a shop.wk.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Rák Viktor

Kommentár
az európai fizetési meghagyásról szóló rendelethez

Kommentár az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról szóló,
2006. december 12-i 1896/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelethez

Wolters Kluwer • Budapest, 2016

Szerző: dr. Rák Viktor

Lektor: dr. Szécsényi-Nagy Kristóf

Kézirat lezárva: 2016. március 10.

© dr. Rák Viktor, Budapest, 2016

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2016

RÖVIDÍTÉSEK JEGYZÉKE

2015-ös Eufkr.

az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2015/848 rendelete (2015. május 20.) a fizetésképtelenségi eljárásról

XII. Ppn.

2008. évi XXX. törvény a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény és egyes kapcsolódó törvények módosításáról

AB

Alkotmánybíróság

Alkotmány

1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmányáról

átdolg.

átdolgozott

BDT

Bírósági Döntések Tára

bek.

bekezdés

BH

Bírósági Határozatok

bizottsági javaslat

Javaslat: az Európai Parlament és a Tanács rendelete az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról, COM(2004) 173 végleges

Brüsszel I. rendelet

a Tanács 44/2001/EK rendelete (2000. december 22.) a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról

Brüsszel Ia. rendelet

az Európai Parlament és a Tanács 1215/2012/EU rendelete (2012. december 12.) a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról

Brüsszel IIa. rendelet

a Tanács 2201/2003/EK rendelete (2003. november 27.) a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről

Brüsszeli Egyezmény

1968. évi Brüsszeli Egyezmény a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról

Btk.

2012. évi C. törvény a Büntető Törvénykönyvről

CMR

a „Nemzetközi Közúti Árufuvarozási Szerződésről” szóló, Genfben, az 1956. évi május hó 19. napján kelt Egyezmény

EBH

Elvi Bírósági Határozat

EGK

Európai Gazdasági Közösség

EGSZB

Európai Gazdasági és Szociális Bizottság

EK

Európai Közösség

EK-szerződés

Európai Közösséget létrehozó szerződés

EU

Európai Unió

Eubrvhh.

a Tanács 1999/468/EK határozata (1999. június 28.) a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról

Eubrvhr.

az Európai Parlament és a Tanács 182/2011/EU rendelete (2011. február 16.) a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról

Eufkr.

a Tanács 1346/2000/EK rendelete (2000. május 29.) a fizetésképtelenségi eljárásról

Eufmhr.

az Európai Parlament és a Tanács 1896/2006/EK rendelete (2006. december 12.) az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról

Euir.

a Tanács 1182/71/EGK, Euratom rendelete (1971. június 3.) az időtartamokra, időpontokra és határidőkre vonatkozó szabályok meghatározásáról

Eukbr.

az Európai Parlament és a Tanács 1393/2007/EK rendelete (2007. november 13.) a tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről („iratkézbesítés”) és az 1348/2000/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről

Eukkr.

az Európai Parlament és a Tanács 861/2007/EK rendelete (2007. július 11.) a kis értékű követelések európai eljárásának bevezetéséről

EUMSZ

Európai Unió működéséről szóló szerződés

Euör.

az Európai Parlament és a Tanács 650/2012/EU rendelete (2012. július 4.) az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról, az alkalmazandó jogról, az öröklési ügyekben hozott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az öröklési ügyekben kiállított közokiratok elfogadásáról és végrehajtásáról, valamint az európai öröklési bizonyítvány bevezetéséről

EUSZ

Európai Unióról szóló szerződés

Eutr.

a Tanács 4/2009/EK rendelete (2008. december 18.) a tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről

Euvhor.

az Európai Parlament és a Tanács 805/2004/EK rendelete (2004. április 21.) a nem vitatott követelésekre vonatkozó európai végrehajtható okirat létrehozásáról

Ft

forint

Fmhtv.

2009. évi L. törvény a fizetési meghagyásos eljárásról

Fmhüsz.

28/2010. (V. 12.) IRM rendelet a fizetési meghagyásos eljárás, a fizetési meghagyás végrehajtásának elrendelése során érvényesülő ügyviteli és iratkezelési szabályokról

hágai kézbesítési egyezmény

a polgári és kereskedelmi ügyekben keletkezett bírósági és bíróságon kívüli iratok külföldön történő kézbesítéséről szóló, Hágában, 1965. november 15. napján kelt Egyezmény

Hivatalos Lap

Európai Unió Hivatalos Lapja

HL

Hivatalos Lap

i. m.

idézett mű

IM

Igazságügyi Minisztérium

intézményközi megállapodás

Intézményközi megállapodás (1998. december 22.) a közösségi jogszabályok szövegezésének minőségére vonatkozó közös iránymutatásokról

IRM

Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium

Itv.

1990. évi XCIII. törvény az illetékekről

kb.

körülbelül

KEKKH

Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatala

kft.

korlátolt felelősségű társaság

kiad.

kiadás

Kjdíjr.

14/1991. (XI. 26.) IM rendelet a közjegyzői díjszabásról

Kjtv.

1991. évi XLI. törvény a közjegyzőkről

Kkr.

24/2010. (V. 7.) IRM rendelet a fizetési meghagyásos eljárás során érvényesülő költségkedvezmény előfeltételeiről, engedélyezéséről, megvonásáról és a költségek előlegezéséről, továbbá az előlegezett, valamint a nem előlegezett költségek megfizetéséről és behajtásáról, a költségkedvezmény engedélyezésének alapjául szolgáló körülmények igazolásáról

Kmr.

6/1986. (VI. 26.) IM rendelet a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban

Kmri.

2/1968. (I. 24.) IM rendelet a költségmentesség engedélyezésének alapjául szolgáló körülmények igazolásáról

Korm.

Kormány

köt.

kötet

KÜSZ

37/2003. (X. 29.) IM rendelet a közjegyzői ügyvitel szabályairól

Luganói Egyezmény

2007. évi Luganói Egyezmény a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról

módosított javaslat

Módosított javaslat: az Európai parlament és a Tanács rendelete az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról, COM(2006) 57 végleges

MOKK

Magyar Országos Közjegyzői Kamara

MOKK rendszere

a Magyar Országos Közjegyzői Kamarának a fizetési meghagyásos eljárásban a közjegyzők, valamint a felek és az eljárásban részt vevő egyéb személyek részére rendelkezésre álló, az interneten elérhető országosan egységes számítástechnikai rendszere

Montreali Egyezmény          

Montrealban, 1999. május 28-án kelt, a nemzetközi légi fuvarozásra vonatkozó egyes jogszabályok egységesítéséről szóló Egyezmény

Nmjtvr.

1979. évi 13. törvényerejű rendelet a nemzetközi magánjogról

o.

oldal

PK

Legfelsőbb Bíróság Polgári Kollégiuma

Postar.

335/2012. (XII. 4.) Korm. rendelet a postai szolgáltatások nyújtásának és a hivatalos iratokkal kapcsolatos postai szolgáltatás részletes szabályairól, valamint a postai szolgáltatók általános szerződési feltételeiről és a postai szolgáltatásból kizárt vagy feltételesen szállítható küldeményekről

Postatv.

2012. évi CLIX. törvény a postai szolgáltatásokról

Pp.

1952. évi III. törvény a Polgári perrendtartásról

Ptk.

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről

Róma II. rendelet

az Európai parlament és a Tanács 864/2007/EK rendelete (2007. július 11.) a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról

stb.

és a többi

sz.

szám

szerk.

szerkesztő, szerkesztette

ti.

tudni illik

ún.

úgynevezett

Űlr.

22/2010. (V. 7.) IRM rendelet a fizetési meghagyásos eljárásban és a fizetési meghagyás végrehajtásának elrendelése iránti eljárásban alkalmazandó papíralapú és elektronikus űrlapokról

Vhkbr.

250/2004. (VIII. 27.) Korm. rendelet a végrehajtói kézbesítés részletes eljárási szabályairól

Vht.

1994. évi LIII. törvény a bírósági végrehajtásról

vö.

vesd össze

Zöld Könyv

zöld könyv az európai fizetési meghagyásos eljárásról, valamint a kis értékű követelések elbírálására irányuló eljárások egyszerűsítését és gyorsítását célzó intézkedésekről

ZPO

német polgári perrendtartás (Zivilprozessordnung)

A SZERZŐ ELŐSZAVA

Az európai integráció mélyülése a polgári eljárásjog területét sem hagyta érintetlenül, s ennek egyik kiemelkedő bizonyítéka az önálló, az egész Európai Unióban egységesen alkalmazandó igényérvényesítési mechanizmus: az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozása. Az eljárást bevezető uniós jogforrás, az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról szóló 1896/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet hatályba lépése óta eltelt közel egy évtized alatt az eljárás ismertté és kedveltté vált, s a joggyakorlat felszínre hozta azokat az értelmezési kérdéseket, amelyek időszerűvé tették az európai fizetési meghagyásos eljárást elemző kommentár megszületését.

Jelen mű az európai fizetési meghagyásos eljárást a maga egészében, a közjegyzői gyakorlat oldaláról közelítve mutatja be. Mivel az 1896/2006/EK rendelet helyenként kifejezetten minimumszabályozási jellegére tekintettel számos eljárási kérdésben a nemzeti jog alkalmazandó, a magyar fizetési meghagyásos eljárás – és elsősorban a fizetési meghagyásos eljárásról szóló 2009. évi L. törvény – ismerete nélkülözhetetlen ahhoz, hogy a jogalkalmazó eligazodjon az eljárás útvesztőiben. Ahol a nemzeti jog az európai fizetési meghagyásos eljárás sajátosságaira tekintettel eltérően, avagy analógia útján alkalmazandó, a kommentár erre külön is felhívja az Olvasó figyelmét. Ahol viszont a magyar szabályok nyernek alkalmazást, ott azok részletes ismertetése helyett csupán utalok az azokat teljes mélységükben bemutató, dr. Szécsényi-Nagy Kristóf által írt Nagykommentárra a fizetési meghagyásos eljárásról szóló törvényhez.

A kommentár az 1896/2006/EK rendelet szerkezetét követve az egyes cikkek rendelkezéseit először elméleti megközelítésben ismerteti, figyelembe véve az uniós jogi összefüggéseket, valamint elemezve az Európai Bíróság releváns határozatait is. Az egyes szerkezeti egységek végén térek ki a magyar jogalkalmazás szempontjából releváns vonatkozásokra, állást foglalva a közel hatéves magyar közjegyzői gyakorlatban felmerült értelmezési kérdésekben is.

A 2016. március 10-én lezárt kézirat az 1896/2006/EK rendelet 2013. július 1-jei – a Hivatalos Lapban 2016. február 10-én megjelent helyesbítéssel kiigazított – szövegállapotát veszi alapul. Jóllehet az 1896/2006/EK rendelet 7. cikk (4) bekezdését, 17. cikkét, 25. cikk (1) bekezdését, valamint 30. és 31. cikkét módosította a 2016. január 13-án hatályba lépett (EU) 2015/2421 európai parlamenti és tanácsi rendelet, azonban ezen rendelkezések csak 2017. július 14-től alkalmazandók, így az érintett cikkeknél a módosulást követően alkalmazandó szabályok és azok magyarázata is ismertetésre került.

Ezúton mondok köszönetet mindazoknak, akik segítettek abban, hogy e mű létrejöhetett. Családomnak a türelemért és a kiapadhatatlan támogatásért. Lektoromnak, dr. Szécsényi-Nagy Kristófnak elsősorban azért, hogy érdeklődésemet az európai fizetési meghagyásos eljárás irányába fordította. Dr. Tóth Ádámnak, dr. Anka Tibornak, dr. Szőcs Tibornak, dr. Pulinka Mihálynak, dr. Máté Viktornak a szakmai eszmecserékért. Dr. Sajben Tamásnak a más tagállamokban kialakult gyakorlat és alkalmazandó szabályok felkutatásához nyújtott segítségéért. Kollégáimnak, valamint a közjegyzői kar tagjainak a számtalan kérdésért és felvetésért, amelyek a feldolgozandó témák felé orientáltak. Munkatársaimnak pedig, amiért biztosították a hátteret a kutatómunkához. Végül, de nem utolsó sorban köszönöm a Kiadónak a megelőlegezett bizalmat és a szerkesztéshez nyújtott segítséget.

Budapest, 2016. március

dr. Rák Viktor

A LEKTOR ELŐSZAVA

Rák Viktor könyve az első magyar nyelven írott önálló kommentár az európai fizetési meghagyásos eljárásról. Bár korábban is foglalkoztatta a magyar jogtudományt az európai eljárásjog egyes intézményeinek, így az európai fizetési meghagyásos eljárásnak a gyakorlati szempontú feldolgozása, e körben eddig inkább átfogó, az egész jogterületet feldolgozó szerkesztett művek láttak napvilágot, a nem vitatott pénzkövetelések érvényesítésére szolgáló uniós eszközről önálló monografikus jellegű mű eddig még nem jelent meg.

Ezt az űrt kívánja betölteni a jelen kézikönyv, melyet méltán nevezhetünk hiánypótlónak. A szerző vállaltan elsősorban a joggyakorlat számára akart könnyen forgatható, a mindennapi – közjegyzői, ügyvédi, bírói – jogalkalmazás során hasznosítható tudást hordozó művet írni. E céljának eléréséhez nagy segítséget nyújtott eddigi pályája, hiszen egyrészt mintegy másfél évtizede foglalkozik folyamatosan az európai közösségi, illetve az európai uniós joggal először az Igazságügyi Minisztérium, majd a Magyar Országos Közjegyzői Kamara kötelékében, 2009 óta pedig kifejezetten az európai fizetési meghagyásos eljárás szakértője a közjegyzői kamarában, napi szintű segítséget nyújtva a gyakorlati kérdéseikkel hozzá forduló közjegyzőknek és közjegyzőhelyetteseknek.

Bizton állíthatom, hogy Rák Viktor célja teljesült. A „Kommentár az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról szóló, 2006. december 12-i 1896/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelethez” miután a szükséges mértékben és magas színvonalon feldolgozza az európai fizetési meghagyásos eljárás létrejöttének történetét és a jogintézmény dogmatikai alapjait, kifejezetten gyakorlati szempontú, a már felmerült és a jövőben várhatóan felmerülő jogalkalmazási kérdésekre koncentrálva tárgyalja az uniós jogi aktust cikkelyről cikkelyre. A szerző teljes körűen feldolgozza az Európai Bíróság eddig napvilágot látott vonatkozó jogeseteit és a magyar felsőbíróságok tárgyban közzétett döntéseit – a szükséges forráskritikát sem mellőzve. Ugyancsak feldolgozásra kerültek a nemzetközi és a magyar szakirodalom releváns művei, minek eredményeképpen a Kommentár tágabb összefüggésben, a külföldi szerzők által képviselt álláspontok ütköztetésével mélyebb ismereteket, biztosabb alapokon álló információkat közvetít az olvasó felé.

Bátran ajánlom ezt a kifejezetten a gyakorlati szempontok figyelembevételével megírt színvonalas és hasznos művet a jogi hivatást gyakorló közjegyzők, közjegyzőhelyettesek, bírák és ügyvédek számára csakúgy, mint a jogtudomány művelőinek.

Budapest, 2016. április

dr. Szécsényi-Nagy Kristóf

BEVEZETÉS

1. A fizetési meghagyásos eljárás fogalma

A fizetési meghagyásos eljárás, mint egyszerűsített nemperes eljárás több mint száz éve hatékony és elterjedt módja a pénzkövetelések behajtásának mind Magyarországon, mind az Európai Unió tagállamainak többségében. A jogintézmény azon felismerésre reflektálva alakult ki, hogy a bírósági eljárások sok esetben nem a vitatott tény-, illetve jogkérdések tisztázása végett indulnak meg, hanem azért, hogy a hitelezőnek lehetővé tegyenek egy végrehajtható határozathoz való jutást olyan követelések tekintetében, amelyek fennállását az adós nem vitatja, de a teljesítésre nem képes vagy nem hajlandó. [Das Mahnverfahren in den Mitgliedstaaten der EU. Generalbericht. In Rechberger, Walter H. – Kodek, Georg E.: (szerk.): Orders for payment in the European Union. Civil Procedure in Europe 4. köt. Kluwer Law International, The Hague, London, New York, 2001, 7. o.]

Az egyes országok az eljárást perjogi szabályrendszerüknek és hagyományaiknak megfelelően alakították ki, s megoldásaik sokszor élesen eltérnek egymástól. A szabályozásbeli különbségek ellenére – az egyes tagállami eljárások vizsgálata alapján – mégis meghatározhatók olyan jellemzők, amelyek valamennyi, az Európai Unió tagállamaiban alkalmazott, pénzkövetelés érvényesítésére irányuló egyszerűsített eljárásra igazak.

A jellemzően írásbeli eljárások sajátossága, hogy a bíróság a jogosult kérelme alapján, az ellenfél meghallgatása nélkül dönt a kérelem tárgyában. Az egyszerű és gyors eljárás fő célja, hogy a nem vitatott követeléseknek a ténylegesen vitás követelésektől való elválasztásával a jogosult végrehajtási jogcímhez jusson a nem vitatott, sürgős és könnyen bizonyítható esetekben. (Harsági Viktória: A fizetési meghagyásos eljárások hasonlóságai és különbözőségei Európában. Jogtudományi Közlöny, 2012/1. sz., 2. o.) Az eljárás abban az esetben válik kontradiktóriussá, ha az adós vitatja a meghagyásban megjelölt követelés fennállását vagy összegét. A peres eljárás kezdeményezésének terhét tehát a kötelezett viseli, amit a francia jogirodalomban használt inversion du contentieux kifejezés (fordított pereskedés) találóan ír le. E terhet ugyanakkor az ellensúlyozza, hogy a kötelezettnek a kevés formai követelményhez kötött ellentmondás benyújtásával lehetősége van megakadályozni, hogy végrehajtható határozat szülessen.

Az európai eljárásjogokban fellelhető közös jellemzők alapján az 1987-től egy egységes európai polgári eljárásjogi szabályrendszer kidolgozásán munkálkodó Storme-bizottság funkcionális megközelítésben a fizetési meghagyásos eljárás három fő jellemzőjeként a korlátozott formális vizsgálatot, a kérelmező ellenfelének meghallgatása nélküli fizetési, illetve teljesítési felszólítás kibocsátását, és a kérelmező ellenfele által benyújtott ellentmondás hiányában kibocsátott végrehajtható okiratot határozta meg. (Pernfuß, Andreas: Die Effizienz des Europäischen Mahnverfahrens. Nomos, Baden-Baden, 2009, 36. o.)

Jóllehet csupán érintőlegesen, de az Európai Bíróság is vizsgálta ítélkezési gyakorlatában – a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló 1968. évi Brüsszeli Egyezménnyel (a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) összefüggésben – a tagállami fizetési meghagyásos eljárások sajátosságait. Az Európai Bíróság értelmezésében a fizetési meghagyásnak e tekintetben kettős funkciója van: egyrészt olyan határozat, amely elismerés, illetve végrehajtás tárgya lehet, másrészt pedig eljárást megindító iratnak tekintendő (vö. C–166/80. Peter Klomps kontra Karl Michel ügy, C–474/93. Hengst Import BV kontra Anna Maria Campese ügy).

A közös fogalmi elemek alapján a fizetési meghagyásos eljárás a következőképpen írható le.

A jogosult kérelme alapján indult eljárásban a bíróság, illetve az eljárás lefolytatására hatáskörrel rendelkező más hatóság határozatát a kötelezett meghallgatása nélkül, ex parte eljárásban hozza meg, amelyet azzal a felhívással kézbesíttet a kötelezettnek, hogy a meghagyásban foglalt (jellemzően pénz fizetésére irányuló) kötelezettséget az előírt határidőben teljesítse, vagy vitassa azt. A kötelezett általi vitatás hiányában a fizetési meghagyás végrehajthatóvá válik, ellentmondása esetén pedig az eljárás rendes peres eljárássá alakul. [Green Paper on a European order for payment procedure and on measures to simplify and speed up small claims litigation, COM(2002) 746 final, 9. o.]

2. A fizetési meghagyásos eljárás szabályozási modelljei

Az eljárás funkcióját és alapvető jellegzetességeit illető azonosságokon túl az egyes tagállami eljárásjogok eltérően szabályozzák a fizetési meghagyásos eljárást. E különbségek mentén a tagállami eljárások többféle szempont szerint csoportosíthatók, illetve sorolhatók be valamilyen szabályozási modell alá.

a) A legkézenfekvőbb elhatárolás aszerint végezhető el, hogy az adott tagállam polgári eljárásjoga ismeri-e a fizetési meghagyás jogintézményét. Az Európai Unió 28 tagállama közül 20-ban ismert a fizetési meghagyásos eljárás valamilyen formája: Ausztria, Belgium, Bulgária, Csehország, Észtország, Franciaország, Görögország, Horvátország, Lengyelország, Litvánia, Luxemburg, Magyarország, Németország, Olaszország, Portugália, Románia, Spanyolország, Svédország, Szlovákia, Szlovénia joga lehetővé teszi a pénzkövetelés egyszerűsített, a fenti definíciónak megfelelő eljárásban való érvényesítését. A tagállami megoldások közül legismertebb és leginkább modelljellegű a német Mahnverfahren és a francia injonction de payer.

Cipruson, Dániában, az Egyesült Királyságban, Finnországban, Hollandiában, Írországban, Lettországban és Máltán nem létezik olyan eljárás, amely teljességgel megfeleltethető lenne a fent leírt meghatározásnak. [Vö. Kodek, Georg: Erläuterungen zu der Verordnung (EG) Nr. 1896/2006 des Europäischen Parlaments und des Rates zur Einführung eines Europäischen Mahnverfahrens. In Geimer, Reinhold – Schütze, Rolf A. (szerk.): Internationaler Rechtsverkehr in Zivil- und Handelssachen. 2. köt., C. H. Beck, München, 2015, 570/51. o.] A ciprusi, az ír és a dán polgári eljárásjog egyáltalán nem biztosít a hitelezőnek gyorsított eljárást követelése érvényesítésére. Az angol jogban a fizetési meghagyás funkcióját a sommás ítélet (summary judgment) tölti be. Hollandiában a kort-geding eljárás (ideiglenes intézkedés) eredményeként ugyan a jogosult végrehajtási jogcímhez juthat, azonban az sem alaki, sem anyagi jogerővel nem bír, és az adós évek múlva is kérheti a rendes peres eljárás lefolytatását. (Pernfuß: i. m. 54–55. o.) Meg kell jegyezni, hogy bár az Európai Bizottság Finnországot a fizetési meghagyásos eljárással rendelkező tagállamok közé sorolja [Green Paper on a European order for payment procedure and on measures to simplify and speed up small claims litigation, COM(2002) 746 final, 9. o.], a finn fizetési meghagyásos eljárás inkább hasonlít egy sommás eljárásra. A bíróság ugyanis nem egy meghagyást kézbesít az adósnak, hanem felhívja, hogy határidőn belül reagáljon a hitelező követelésére, s csak abban az esetben bocsátja ki a mulasztási ítéletet, ha az adós a megszabott határidő alatt nem nyújt be ellentmondást. A Máltán alkalmazott special summary procedure ugyancsak mulasztási ítélethez vezet. (Pernfuß: i. m. 56. o.) Lettországban a nem vitatott követelések egyszerűsített végrehajtása szolgálja a gyorsított igényérvényesítést.

b) A fizetési meghagyásos eljárással rendelkező tagállamok között különbséget lehet tenni aszerint, hogy az eljárással milyen követelés érvényesíthető. Míg a tagállamok többsége csak pénzkövetelés érvényesítését teszi lehetővé fizetési meghagyás útján, addig Bulgária, Franciaország, Olaszország és Svédország más – nem pénzbeli teljesítésre irányuló – igények érvényesítését is megengedi. (Sujecki, Bartosz: Das elektronische Mahnverfahren. Mohr Siebeck, Tübingen, 2008, 214. o.)

A pénzbeli követelések tekintetében a tagállamok egy része (például Ausztria, Belgium, Görögország, Olaszország, Spanyolország) nem alkalmaz semmiféle megszorítást a követelés jogalapját illetően, vagyis bármilyen jogviszonyból származó követelés érvényesíthető fizetési meghagyással. A tagállamok másik része korlátozza a fizetési meghagyás útján érvényesíthető követeléseket. Így például Franciaországban és Portugáliában csak szerződéses jogviszonyból származó igény érvényesíthető ily módon, míg például Luxemburg, Magyarország és Németország bizonyos meghatározott jogviszonyból származó követelések érvényesítését zárja ki (nem érvényesíthető fizetési meghagyás útján Luxemburgban az ingatlanbérletből, munkaviszonyból, illetve gyakornoki jogviszonyból eredő követelés, Magyarországon bizonyos munkaviszonyból származó követelések, Németországban pedig a meghatározott mérték feletti kamatlábat alkalmazó fogyasztói hitelből eredő követelés). [Green Paper on a European order for payment procedure and on measures to simplify and speed up small claims litigation, COM(2002) 746 final, 19–20. o.]

c) A fizetési meghagyásos eljárás alkalmazása a tagállamok döntő többségében nem kötelező, csupán lehetőségként áll a jogalkalmazók előtt. Ezzel szemben Ausztriában a 75 000 eurót meg nem haladó követelések esetén kötelező az eljárás igénybevétele. Hasonlóan kötelező a fizetési meghagyás útján való igényérvényesítés Magyarországon 1 000 000 forint összeghatárig.

d) Míg a fizetési meghagyás az Európai Unió tagállamainak többségében összeghatártól függetlenül igénybe vehető, addig néhány tagállam jogrendszere felső értéket határoz meg, amelyet meghaladó követelés már nem érvényesíthető az egyszerűsített eljárásban. E felső összeghatár Ausztriában 75 000 euró, Belgiumban 1860 euró, Bulgáriában 25 000 leva, Észtországban 6400 euró, Magyarországon 400 000 000 forint, Portugáliában pedig 15 000 euró.

e) Határon átnyúló ügyekben csak kevés tagállam teszi lehetővé az igényérvényesítést fizetési meghagyásos eljárás útján. Észtország, Olaszország, Portugália, Románia, Szlovénia polgári eljárásjoga megadja a lehetőséget a jogosultaknak, hogy más tagállambeli kötelezettel szembeni igényeiket fizetési meghagyással érvényesítsék. Lengyelországban és Németországban a nemzeti fizetési meghagyásos eljárás csak szűk körben alkalmazható határon átnyúló ügyekben. A többi tagállam vagy kifejezetten tiltja az eljárás alkalmazását, ha a kötelezett lakóhelye, illetve tartózkodási helye más tagállamban van (például Ausztria, Belgium, Csehország, Luxemburg, Magyarország), vagy mindez az eljáró bíróság illetékességének az adós lakóhelyéhez kötéséből következik. (Pernfuß: i. m. 56–57. o.)

f) A fizetési meghagyásos eljárás lefolytatására a tagállamok döntő többségében a bíróság rendelkezik hatáskörrel. Abban ugyanakkor már eltérések tapasztalhatók, hogy az általános hatáskörű bíróság jár-e el (például Ausztria, Görögország, Olaszország, Szlovénia) vagy az eljárást speciális hatásköri szabályok alapján folytatják le (például Belgium, Észtország, Franciaország, Portugália). Két tagállamban ugyanakkor nem a bíróság hatáskörébe tartozik a fizetési meghagyásos eljárás. Svédországban 1992 óta a svéd végrehajtói hivatal (Kronofogdemyndigheten) folytatja le az eljárást, Magyarországon pedig 2010 óta közjegyzői hatáskörbe tartozik a fizetési meghagyásos eljárás.

g) Az eljárás gyors lefolytatását több tagállam is formanyomtatvány bevezetésével segíti elő (például Luxemburg, Spanyolország, Svédország), azonban a formanyomtatvány alkalmazása csak kevés országban kötelező, így Ausztriában, Bulgáriában, Csehországban, Észtországban, Magyarországon, Németországban és Portugáliában. A formanyomtatványt nem alkalmazó tagállamokban a kérelemre vonatkozó követelmények vagy megegyeznek a keresetlevél tekintetében megállapított előírásokkal, vagy a keresetlevél egy egyszerűsített – a feleket, valamint a követelés összegét és jogalapját megjelölő – változata használatos. [Green Paper on a European order for payment procedure and on measures to simplify and speed up small claims litigation, COM(2002) 746 final, 27. o.]

h) Az egyik legmarkánsabb elhatárolás annak mentén végezhető el, hogy a fizetési meghagyás kibocsátása iránti kérelemhez szükséges-e a követelést alátámasztó bizonyítékot csatolni, vagy sem. A bizonyíték előterjesztése szoros összefüggésben van a kérelem vizsgálatának terjedelmével, mivel az eljáró hatóság csak olyan körülményeket tud vizsgálni, amelyekről a kérelmező nyilatkozott a kérelemben, illetve bizonyítékot terjesztett elő. (Pernfuß: i. m. 60. o.)

Az ún. bizonyítékos modellt követő országok (Belgium, Csehország, Franciaország, Görögország, Horvátország, Lengyelország, Luxemburg, Olaszország, Románia Spanyolország, Szlovákia, Szlovénia) polgári eljárásjoga előírja, hogy a kérelmező olyan írásos bizonyítékot terjesszen elő, amely alátámasztja a követelése fennállását. E követelményből következik, hogy az eljáró hatóság egy sommás vizsgálat keretében érdemben megvizsgálja a bizonyítékokat, s a fizetési meghagyást csak abban az esetben bocsátja ki, ha a követelést azok alapján megalapozottnak találja. A vizsgálat előnye, hogy kisebb eséllyel érvényesíthető az adóssal szemben megalapozatlan követelés, hátránya viszont a lassúság. Ez utóbbit ellensúlyozandó az adós részére többnyire csak egy ellentmondási lehetőség biztosított, s az erre nyitva álló határidő leteltét követően a fizetési meghagyás végrehajthatóvá válik.

A bizonyíték nélküli modell (Ausztria, Bulgária, Észtország, Litvánia, Magyarország, Németország, Portugália, Svédország) esetén az eljáró hatóság nem vizsgálja sem a kérelem adatainak helytállóságát, sem pedig a követelés érdemét. A kérelem adatai alapján lefolytatott formai vizsgálat vagy a jogi megalapozottság ellenőrzésére terjed ki, vagy csupán arra, hogy a követelés nem nyilvánvalóan alaptalan-e. (Pernfuß: i. m. 61. o.) A modell kétségtelen előnye a hatékonyság és a gyorsaság, s lehetővé teszi egyrészt azt, hogy az eljárást ne bíró, hanem akár bírósági tisztviselő, akár a bírósági szervezetrendszeren kívüli hatóság (például közjegyző) folytassa le, másrészt azt, hogy a kérelmeket részben vagy egészben automatizált eljárás keretében dolgozzák fel. A bizonyításnélküliséggel járó kockázatok kiküszöbölése végett az e modellt követő országok egy részében (Németország, Svédország) az adósnak két ellentmondási lehetősége van, míg a többi tagállam (Ausztria, Bulgária, Észtország, Litvánia, Magyarország, Portugália) – a gyorsaságot és a hatékonyságot előtérbe helyezve – csupán a követelés egy alkalommal való vitatását engedi meg.

i) A vizsgálat terjedelme nagyban befolyásolja az eljárás struktúráját is. Ebből a szempontból a tagállamok az egylépcsős és a kétlépcsős modell alá sorolhatók be. Az elhatárolás az alapján végezhető el, hogy a kötelezettnek hányszor van lehetősége ellentmondással élni a határozattal szemben.

A tagállamok egy része (Ausztria, Bulgária, Csehország, Észtország, Franciaország, Görögország, Horvátország, Litvánia, Magyarország, Olaszország, Portugália, Románia, Spanyolország, Szlovákia, Szlovénia) az egylépcsős modellt követi, amit a bizonyítást alkalmazó országok esetében az eljárás lassúságának ellensúlyozása, a bizonyíték nélküli államok esetén pedig a hatékonyság preferálása indokolhat. A kibocsátott fizetési meghagyással szemben az adós egyszer nyújthat be ellentmondást, s ha az erre nyitva álló határidőt elmulasztja, a fizetési meghagyás jogerőre emelkedik, illetve végrehajthatóvá válik.

A tagállamok másik csoportja (Belgium, Luxemburg, Németország, Svédország) ezzel szemben a kétlépcsős modellt alkalmazza. A kibocsátott fizetési meghagyással szemben az adós ellentmondással (a német jogban: Widerspruch) élhet, azonban ha el is mulasztja az ellentmondási határidőt, a fizetési meghagyás akkor sem válik automatikusan végrehajthatóvá, hanem az eljáró hatóság a jogosult kérelmére egy újabb határozatot bocsát ki, amelyet az adós megszabott határidőn belül ismét vitathat (a német jogban: Einspruch). A fizetési meghagyás csak akkor emelkedik jogerőre, illetve válik végrehajthatóvá, ha a kötelezett ezt a második ellentmondási lehetőséget is elmulasztja. [Harsági Viktória: i. m. 9–11. o., Green Paper on a European order for payment procedure and on measures to simplify and speed up small claims litigation, COM(2002) 746 final, 18., 41–42. o.]

3. A fizetési meghagyásos eljárás egységes európai szabályozásának története

A polgári eljárásjog egyes részterületeinek harmonizációjára, illetve egységesítésére való törekvés egyidős az európai integrációval. Már az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződés eredeti, 1957. évi változatának 220. cikke előírta a tagállamok számára, hogy kezdjenek tárgyalásokat a bírósági határozatok kölcsönös elismerésére és végrehajtására vonatkozó formai követelmények egyszerűsítése érdekében. Ez a rendelkezés, valamint a más tagállamban hozott határozatok végrehajtásának könnyebbé tételére irányuló igény vezetett a Brüsszeli Egyezmény elfogadásához 1968-ban. (Pernfuß: i. m. 62. o.)

Az Európa Tanács Miniszteri Bizottsága az 1981. május 14-én elfogadott 7. számú ajánlásában [R (81) 7. számú Ajánlás az igazságszolgáltatás igénybevételét megkönnyítő eszközökről] javaslatot tett a tagállamok számára, hogy fogadjanak el rendelkezéseket annak érdekében, hogy a nem vitatott, illetve biztosnak tűnő pénzkövetelések esetén a végső döntés gyorsan, felesleges formalitások és a bíróság előtti megjelenés nélkül legyen meghozható. A három évvel később, 1984. február 28-án elfogadott 5. számú ajánlás pedig már egyenesen előírta, hogy „a jogvita megoldását gyorsító egyedi jogszabályokat, vagy szabálygyűjteményt kell meghozni: (…) b) abban az esetben, ha valamely jogot nem vitatnak, vagy a követelés bizonyított, illetve akkor, ha a per tárgya kisebb értékű” [R (84) 5. számú Ajánlás az igazságszolgáltatás működését elősegítő polgári eljárásjogi irányelvekről]. Jóllehet az ajánlás az Európa Tanács tagállamai számára – megfogalmazása ellenére – nem jelentett kötelezettséget, jól illusztrálja, hogy a pénzkövetelések egyszerűsített eljárásban való érvényesítésének kérdése kiemelt figyelmet kapott összeurópai szinten.

Az Európai Unió akkori 12 tagállamának 1–1 jogtudósát tömörítő, 1987-ben magánkezdeményezésre alakult, Marcel Storme vezette Storme-bizottság munkája egy egységes európai polgári eljárásjogi modelltörvény megalkotására irányult. A Storme-bizottság 1993-ban terjesztette elő javaslatát az Európai Bizottság számára. A javaslat egyik fejezete a fizetési meghagyásos eljárásra vonatkozó szabályokkal foglalkozott, elismerve ezzel a harmonizáció szükségességét ezen a területen. [Green Paper on a European order for payment procedure and on measures to simplify and speed up small claims litigation, COM(2002) 746 final, 12. o.]

Az Európai Unióról szóló szerződés K.1. cikk 6. pontjában a tagállamok rögzítették, hogy az Unió céljainak – különösen a személyek szabad áramlásának – megvalósítása érdekében, az Európai Közösség hatásköreinek tiszteletben tartásával a polgári ügyekben való igazságügyi együttműködést közös érdeknek tekintik.

1998-ban az Európai Bizottság irányelvjavaslatot terjesztett elő a kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetések elleni fellépésről [Proposal for a European Parliament and Council Directive combating late payment in commercial transactions, COM(98) 126 final]. A javaslat 5. cikke kötelezte a tagállamokat, hogy rendelkezzenek a nem vitatott követelések érvényesítésére szolgáló gyorsított eljárással, s az eljárásra vonatkozó néhány szabályt is megállapított. A javaslat alapján 2000. június 29-én elfogadott 2000/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 5. cikke végül az eredeti javaslattól eltérően mindössze annyit írt elő, hogy „a tagállamok biztosítják, hogy nem vitatott kintlevőség vagy eljárási jellemzők esetén a hitelező perindítványától vagy illetékes hatóságnál történő felszólamlásától számított átlagosan 90 naptári napon belül a tartozás nagyságától függetlenül végrehajtható jogcímet lehessen szerezni”.

Az 1997-ben elfogadott Amszterdami Szerződés a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködést az Unió harmadik pilléréből átemelte az első pillérbe. A 73m. cikknek (a későbbi 65. cikknek) az Európai Közösséget létrehozó szerződésbe (a továbbiakban: EK-szerződés) való illesztésével egyúttal megteremtette a jogalapot ahhoz, hogy a közösségi jogalkotó határon átnyúló ügyekben a belső piac megfelelő működéséhez szükséges mértékben intézkedéseket fogadjon el, amelyek többek között magukban foglalják a polgári eljárások megfelelő lefolytatását akadályozó tényezők kiküszöbölését, szükség esetén a tagállamokban alkalmazandó polgári eljárási szabályok összeegyeztethetőségének előmozdításával.

Az új közösségi hatáskör lendületet adott az eljárásjogi szabályok közelítésére irányuló szakmai vitáknak. A Tanács és az Európai Bizottság 1998-ban elfogadott bécsi cselekvési terve (HL C 19., 1999.1.23., 1. o.) felszólított azon polgári eljárási szabályok meghatározására, amelyek közelítése sürgető az európai polgárok igazságszolgáltatáshoz való hozzáférésének megkönnyítése érdekében, valamint annak megvizsgálására, hogy a polgári eljárások összeegyeztethetőségének javításához szükség van-e kiegészítő intézkedések kidolgozására.

Az 1999. október 15–16-i tamperei Európai Tanács következtetéseiben (Elnökségi következtetések, 38. pont) a bíróságok és más igazságszolgáltatási hatóságok által hozott határozatok kölcsönös elismerésének elvét az Európai Unión belüli igazságügyi együttműködés sarokkövének nevezte. Az Európai Tanács felkérte a Tanácsot és az Európai Bizottságot a polgári eljárás olyan elemeire vonatkozó új szabályozás kidolgozására, amelyek nélkülözhetetlenek a zavartalan igazságügyi együttműködéshez és az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés megerősítéséhez. A fizetési meghagyások kifejezetten szerepeltek azon kérdések listáján, melyek szükségessé tesznek ilyen jogalkotási kezdeményezéseket. [Green Paper on a European order for payment procedure and on measures to simplify and speed up small claims litigation, COM(2002) 746 final, 14. o.]

A Tanács által 2000. november 30-án elfogadott, a polgári és kereskedelmi ügyekben hozott határozatok kölcsönös elismerése elvének végrehajtására irányuló intézkedésekről szóló bizottsági és tanácsi közös program (HL C 12., 2001.1.15., 1. o.) a Közösség egyik prioritásaként jelölte meg a végrehajthatóvá nyilvánítási eljárás eltörlését a nem vitatott követelések esetén. A 2004. november 5-én elfogadott Hágai Program (Hágai Program: a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének erősítése az Európai Unióban, HL C 53., 2005.3.3., 1. o.) megerősítette e célkitűzést.

Az Európai Bizottság a program által meghatározott cél (egyrészt a nem vitatott követelésekről hozott határozatok kölcsönös elismerése, másrészt a nem vitatott követelésekre vonatkozó határozatok meghozatala érdekében egy különleges eljárás megalkotása) elérésére egy kétlépcsős stratégiát választott: 2002. április 18-án rendeletjavaslatot terjesztett elő a nem vitatott követelésekre vonatkozó európai végrehajtható okirat létrehozásáról [Proposal for a Council Regulation creating a European enforcement order for uncontested claims, COM(2002) 159 final], amely alapján elfogadásra került a nem vitatott követelésekre vonatkozó európai végrehajtható okirat létrehozásáról szóló, 2004. április 21-i 805/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: Euvhor.); 2002. december 20-án pedig kibocsátotta az európai fizetési meghagyásos eljárásról, valamint a kisértékű követelések elbírálására irányuló eljárások egyszerűsítését és gyorsítását célzó intézkedésekről szóló zöld könyvet (a továbbiakban: Zöld Könyv) [Green Paper on a European order for payment procedure and on measures to simplify and speed up small claims litigation, COM(2002) 746 final].

Az Európai Bizottság a Zöld Könyv európai fizetési meghagyásos eljárásról szóló részében átfogó elemzést adott a tagállamok fizetési meghagyásos eljárásra vonatkozó jogi szabályozásáról, bemutatva az egyes modelleket. Felvázolta továbbá az európai fizetési meghagyásos eljárás lefolyásának egy lehetséges módját. Tekintettel azonban az egyes tagállamok polgári eljárásjogában fellelhető – sok esetben markáns – különbségekre, az eljárás számos részletszabályát illetően több alternatívát is felvázolt. A Zöld Könyv összesen 31 kérdést fogalmazott meg a kialakítandó eljárással kapcsolatban, s az Európai Bizottság 2003. május 31-ig várta a válaszokat a téma iránt érdeklődőktől. Mind az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság (a továbbiakban: EGSZB) (HL C 220., 2003.09.16., 5. o.), mind az Európai Parlament [P5_TA(2004)0097, 4. o.] üdvözölte a Zöld Könyvet, s különösen azt, hogy az Európai Bizottság a rendeleti szabályozás mellett foglalt állást. Ezen túl az Európai Bizottság 60 választ kapott a Zöld Könyvre a tagállamoktól, valamint üzleti, fogyasztóvédelmi és jogi szakmai érdekeket képviselő szervezetektől. A válaszok kiértékelését követően az Európai Bizottság 2003. június 26-án nyilvános meghallgatást tartott.

Az Európai Bizottság az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról szóló rendeletjavaslatát (a továbbiakban: bizottsági javaslat) [Javaslat: az Európai Parlament és a Tanács rendelete az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról, COM(2004) 173 végleges] 2004. március 19-én terjesztette elő a Tanács és az Európai Parlament részére. A bizottsági javaslat kétlépcsős eljárást irányzott elő, amely mind határon átnyúló, mind belföldi ügyekben alkalmazható. Nem határozott meg ugyanakkor sem joghatósági, sem kézbesítési, sem végrehajtási szabályokat, s a kérelem megalapozottságának vizsgálatára vonatkozó előírások is hiányoztak belőle. Az eredeti elképzelés szerint a bíróság a jogosult kérelme alapján európai fizetési felszólítást bocsátott volna ki, amelyre a kötelezett 3 héten belül védekezési nyilatkozatot nyújthatott volna be. Védekezési nyilatkozat benyújtásának hiányában a bíróság hivatalból európai fizetési meghagyást bocsátott volna ki, amelyre válaszul a kötelezett 3 héten belül ellentmondást terjeszthetett volna elő. Mind a védekezési nyilatkozat, mind az ellentmondás benyújtása perré alakulással járt volna. (Sujecki, Bartosz: Europäisches Mahnverfahren nach dem Verordnungvorschlag der Europäischen Kommission. EuZW, 2005/2. sz., 45–48. o.)

Az EGSZB 2005. február 9-i véleményében (Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye a következő témában: „Javaslat egy, a fizetési meghagyásra vonatkozó európai eljárást létrehozó európai parlamenti és tanácsi rendeletre”, HL C 221., 2005.9.8., 77. o.) összességében üdvözölte a bizottsági javaslatot, azonban hiányolta a hatástanulmányt, és javaslatot tett arra, hogy az európai fizetési meghagyásos eljárás belföldi ügyekre való alkalmazása mellett az egyes tagállamok nemzeti fizetési meghagyásos eljárásra vonatkozó szabályait helyezzék hatályon kívül. A Tanács 2005. október 12-i ülésén megállapította, hogy elérhető a politikai megállapodás arról, hogy a bizonyítékokat csak meg kelljen nevezni a kérelemben, és a bíróság a kérelem prima facie vizsgálatát végezze el a nyilvánvalóan alaptalan, illetve elfogadhatatlan kérelmek kiszűrése érdekében. (PRES/2005/247) 2005. december 2-i ülésén a Tanács általános megegyezésre jutott a rendelet cikkeinek szövegezéséről. Az Európai Parlament 2005. december 13-án fogadta el véleményét 1. olvasatban [Az Európai Parlament jogalkotási állásfoglalása az európai fizetési meghagyásos eljárásról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatról, P6_TA(2005)0499], amelyben jóváhagyta a bizottsági javaslatot, annak módosított formájában. A számos módosítási javaslat közül kiemelendő az eljárás határon átnyúló ügyekre való korlátozása, fogyasztói ügyekben kizárólagos joghatósági szabály bevezetése, valamint az exequatur eljárás eltörlése.

Az Európai Bizottság az Európai Parlament módosítási javaslatai alapján 2006. február 7-én a rendeletre vonatkozó módosított javaslatot terjesztett elő (a továbbiakban: módosított javaslat) [Módosított javaslat: az Európai Parlament és a Tanács rendelete az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról, COM(2006) 57 végleges]. A módosított javaslat az eljárást egylépcsősként határozta meg, amely csak határon átnyúló ügyekben alkalmazható. Emellett – összhangban az európai parlamenti javaslattal – joghatósági szabályt vezetett be fogyasztói ügyekre, egyebekben pedig a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelet (a továbbiakban: Brüsszel I.rendelet) joghatósági szabályait hívta fel. A módosított javaslat a kézbesítésre vonatkozó szabályokat állapított meg, és lehetővé tette az európai fizetési meghagyás felülvizsgálatát rendkívüli esetekben. (Sujecki, Bartosz: Europäisches Mahnverfahren – Geänderter Verordnungvorschlag. EuZW, 2006/11. sz., 330–333. o.)

A Tanács 2006. június 30-án közös álláspontot (7535/3/06 Rev 3.) fogadott el, melyhez kapcsolódóan az Európai Bizottság 2006. július 4-én közleményt adott ki [A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek az EK-szerződés 251. cikke (2) bekezdésének második albekezdése alapján a Tanácsnak az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendelet elfogadására vonatkozó közös álláspontjáról, COM(2006) 374 végleges]. A közös álláspont a módosított javaslattól eltérően határozta meg a határon átnyúló ügy fogalmát: határon átnyúló ügynek az az ügy minősül, amelyben legalább az egyik fél lakóhelye vagy szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam eltér a megkeresett bíróság székhelye szerinti tagállamtól. Az Európai Parlament a közös álláspontot 2. olvasatban – kisebb módosításokkal – 2006. október 25-én jóváhagyta [Az Európai Parlament jogalkotási állásfoglalása az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló tanácsi közös álláspontról, P6_TA(2006)0440]. E módosításokat az Európai Bizottság 2006. december 6-án elfogadta [A Bizottság véleménye az EK-szerződés 251. cikke (2) bekezdése harmadik albekezdésének c) pontja alapján az Európai Parlament által az Európai Parlament és a Tanács rendelete az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról címen előterjesztett javaslatra vonatkozó tanácsi közös állásponthoz tett módosításokról a Bizottság Javaslatának módosításáról az EK-szerződés 250. cikkének (2) bekezdése alapján, COM(2006) 797 végleges].

A Tanács 2006. december 11-én megszavazta a rendelet elfogadását (PRES/2006/343), 2006. december 12-én pedig az Európai Parlament és a Tanács elnöke aláírta a rendeletet. Ezzel megszületett az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról szóló, 2006. december 12-i 1896/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: Eufmhr.) (HL L 399., 2006.12.30., 1–32. o.). Az Eufmhr. – 33. cikke értelmében – az Európai Unió Hivatalos Lapjában (a továbbiakban: Hivatalos Lap) való kihirdetését követő napon, azaz 2006. december 31-én lépett hatályba. Rendelkezéseit – a 2008. június 12-től alkalmazandó 28–31. cikk kivételével – 2008. december 12-től kell alkalmazni.

Elfogadását követően az Eufmhr. három alkalommal módosult. Elsőként az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról szóló 1896/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet mellékleteinek módosításáról szóló, 2012. október 4-i 936/2012/EU bizottsági rendelet módosította az Eufmhr. mellékleteit. A 2012. október 23-án hatályba lépett módosítást Bulgária és Románia csatlakozása, a pénznemek aktualizálása, valamint a jogosultak, kötelezettek és bíróságok számára a kitöltés megkönnyítése indokolta. A 936/2012/EU bizottsági rendelet magyar nyelvű változata tekintetében szükség volt helyesbítésre is, ami 2013. április 17-én jelent meg a Hivatalos Lapban. A második módosítást Horvátország uniós csatlakozása tette szükségessé. Az áruk szabad mozgása, a személyek szabad mozgása, a társasági jog, a versenypolitika, a mezőgazdaság, az élelmiszer-biztonság, állat- és növény-egészségügyi politika, a közlekedéspolitika, az energia, az adózás, a statisztika, a transzeurópai hálózatok, az igazságszolgáltatás és az alapvető jogok, a jogérvényesülés, szabadság és biztonság, a környezetvédelem, a vámunió, a külkapcsolatok, a kül-, biztonság- és védelempolitika, valamint az intézmények területén elfogadott egyes rendeleteknek és határozatoknak a Horvát Köztársaság csatlakozására tekintettel történő kiigazításáról szóló, 2013. május 13-i 517/2013/EU tanácsi rendelet 1. cikk (1) bekezdés k) pont alapján a rendelet mellékletének 13. A. pont 3. alpontja módosította az Eufmhr.-t 2013. július 1-jei hatálybalépéssel. A harmadik módosításra a kis értékű követelések európai eljárása szabályainak reformja kapcsán került sor. A kis értékű követelések európai eljárásának bevezetéséről szóló 861/2007/EK rendelet, valamint az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról szóló 1896/2006/EK rendelet módosításáról szóló, 2015. december 16-i (EU) 2015/2421 európai parlamenti és tanácsi rendelet az Eufmhr. 7. cikk (4) bekezdését, 17. cikkét, 25. cikk (1) bekezdését, valamint 30. és 31. cikkét módosította. Az (EU) 2015/2421 európai parlamenti és tanácsi rendelet 2016. január 13-án lépett hatályba, rendelkezéseit azonban csak 2017. július 14-től kell alkalmazni. 2016. február 10-én helyesbítés jelent meg a Hivatalos Lapban (Az Európai Unió Hivatalos Lapja), ami az Eufmhr. 8. cikkét, 10. cikk (1) bekezdését, 12. cikk (1) bekezdését, valamint 29. cikk (2) bekezdését érintette.

A továbbiakban Eufmhr. alatt az 1896/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a – helyesbített – 936/2012/EU bizottsági rendelet, valamint az 517/2013/EU tanácsi rendelet által elvégzett módosításokkal, továbbá a 2016. február 10-én megjelent helyesbítéssel egységes szerkezetbe foglalt változatát értjük. Az (EU) 2015/2421 európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításaira – mivel azok csak 2017. július 14-től alkalmazandók – az érintett cikkeknél utalunk.

4. Az Eufmhr. végrehajtása Magyarországon

Az Eufmhr. előírásait a tagállamoknak 2008. december 12-től kell alkalmazni. Tekintettel azonban arra, hogy az Eufmhr. nem minden eljárási kérdést rendez kimerítően (így többek között az európai fizetési meghagyásos eljárás lefolytatására hatáskörrel rendelkező hatóságok kijelölését a tagállamokra hagyja), alkalmazhatósága érdekében a tagállamoknak nemzeti végrehajtási szabályokat kellett elfogadniuk.

A magyar jogalkotó e végrehajtási szabályokat a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény és egyes kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2008. évi XXX. törvénnyel (a továbbiakban: XII. Ppn.) alkotta meg. A XII. Ppn. 50. § (2) bekezdése egy új 399. §-t illesztett be a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvénybe (a továbbiakban: Pp.). Az eljárás lefolytatására a Pp. 22. § (1) bekezdése, illetve 23. §-a szerint hatáskörrel rendelkező bíróságot jelölte ki a törvény, egyebekben pedig – az Eufmhr. eltérő rendelkezésének hiányában – a Pp. XIX. fejezetének, azaz a fizetési meghagyásos eljárásnak a szabályait rendelte alkalmazni. Az Eufmhr. 20. cikkének végrehajtásaképpen a Pp. új 399. § (2) bekezdése meghatározta, hogy az Eufmhr. 20. cikke szerinti egyes felülvizsgálati esetekben a Pp. mely szabályait kell alkalmazni. A XII. Ppn. hatályba léptető rendelkezései szerint az 50. § (2) bekezdése 2008. december 18-án lépett hatályba, az azonban a törvény indokolásából sem derül ki, hogy a jogalkotó miért nem az Eufmhr. alkalmazandóságához igazodóan, azaz 2008. december 12-én léptette hatályba a módosító rendelkezéseket.

A bíróságok ugyanakkor csak mintegy másfél évig jártak el európai fizetési meghagyásos ügyekben, ugyanis a jogalkotó a fizetési meghagyásos eljárásról szóló 2009. évi L. törvény (a továbbiakban: Fmhtv.) megalkotásával alapvetően átalakította a fizetési meghagyásos eljárás szabályozását. Az Fmhtv. 2010. június 1-jei hatálybalépésével a fizetési meghagyásos eljárás és egyúttal az európai fizetési meghagyásos eljárás lefolytatása a közjegyzők hatáskörébe került. Az Fmhtv. módosította a Pp. XIX. fejezetét, s az eljárásjogi kódexben csupán a bíróság fizetési meghagyásos eljárás megindítása előtti feladatait, valamint a fizetési meghagyásos eljárást követő peres eljárás szabályait megállapító rendelkezések maradtak, továbbá a Pp. módosult 323. §-a az európai fizetési meghagyásos eljárással összefüggő eltérő rendelkezéseket állapította meg. A Pp. – XII. Ppn. által beillesztett – 399. §-a módosítás folytán jogharmonizációs záradékká alakult át.

5. A közjegyző, mint az európai fizetési meghagyásos eljárást lefolytató hatóság

Az európai fizetési meghagyásos eljárás lefolytatása az Európai Unió tagállamainak többségében bírósági hatáskörbe tartozik. A magyar jogalkotó – a kontinensen egyedülálló módon – a fizetési meghagyásos és az európai fizetési meghagyásos eljárás lefolytatására a közjegyzőket jelölte ki. Az európai fizetési meghagyásos eljárás, mint közjegyzői nemperes eljárás bemutatásához ugyanakkor elengedhetetlen a közjegyző közjogi státusának, hatásköreinek, működésének ismertetése.

a) A közjegyző funkcióját a közjegyzőkről szóló 1991. évi XLI. törvény (a továbbiakban: Kjtv.) határozza meg. A Kjtv. 1. §-a szerint a törvény közhitelességgel ruházza fel a közjegyzőket, hogy a jogviták megelőzése érdekében a feleknek pártatlan jogi szolgáltatást nyújtsanak. A közjegyző a jogügyletekről és jogi jelentőségű tényekről közokiratot állít ki, okiratokat őriz meg, a felek megbízásából pénzt, értéktárgyat és értékpapírt vesz át a jogosult részére történő átadás végett, a feleket a hatáskörébe utalt eljárásokkal kapcsolatban – a felek esélyegyenlőségének biztosításával – kioktatással segíti jogaik gyakorlásában és kötelességeik teljesítésében. A közjegyző folytatja le a hatáskörébe utalt hagyatéki eljárást és egyéb nemperes eljárásokat. A közjegyző a jogszabály által meghatározott hatáskörében az állam igazságszolgáltató tevékenysége részeként jogszolgáltató hatósági tevékenységet végez. A Kjtv. ez utóbbi rendelkezése szinte szó szerint megegyezik az Alkotmánybíróság 944/B/1994. számú határozatában foglaltakkal.

A közjegyzőnek az igazságszolgáltatás rendszerében betöltött szerepével az Alkotmánybíróság több határozatában is foglalkozott: „A közjegyzői tevékenység az állam igazságszolgáltató tevékenységének részét képezi. (…) A közjegyzőség az állami igazságszolgáltatás rendszerében foglal helyet. (…) Minthogy a közjegyzőség az állami igazságszolgáltatás része, (…) ennek megfelelően felépítése a bírói szervezethez igazodik. (…) [A] közjegyzői foglalkozás sajátossága az igazságszolgáltatás és a jogalkalmazás rendszeréből folyik. (…) A közjegyzőség az állami igazságszolgáltatás rendszerében foglal helyet. A közjegyző állami, hatósági státuszát bizonyítja továbbá, hogy egyes tevékenységi körében hozott határozatainak jogosultságot megállapító jellege lehet (értékpapírok vonatkozásában gyakorolt jogkörei, öröklési jogi határozatai stb.).” (944/B/1994. AB határozat) „Fentiekből jól láthatóan a közjegyzői foglalkozás sajátossága az igazságszolgáltatás és a jogalkalmazás rendszeréből folyik, s minthogy a közjegyzői foglalkozás gyakorlásának szabályai közjogi tartalmúak, így normatívák által erősen behatárolt.” (161/B/2000. AB határozat) „A közjegyző által – általában nemperes eljárásokban – saját törvényes jogkörében hozott határozatokat ugyanolyan vagy aggálytalanul hasonló garanciális eljárások előzik meg, mint a bírósági határozatokét. A közjegyző saját közvetlen eljárásai alapján kiadott végzései és jóváhagyásai ezért a bíróság határozataival egyenlő hatályúak.” [46/1991. (IX. 10.) AB határozat] „Az Alkotmánybíróság hasonló indokok alapján 652/B/1990. határozatával – bírósági vagy garanciális ellenőrzést nyújtó közjegyzői előzetes eljárás hiánya miatt…” [52/1991. (X. 22.) AB határozat] Az Alkotmánybíróság a fenti álláspontját a későbbiekben többször is megerősítette [27/1999. (IX. 15.) AB határozat, 32/2002. (VII. 4.) AB határozat, 1/2008. (I. 11.) AB határozat].

Az Alkotmánybíróság határozataival összhangban foglalt állást a Legfelsőbb Bíróság is a közjegyző közokirat-készítő tevékenységével okozott károkért való felelősségéről szóló 3/2004. Polgári jogegységi határozatában, melyet a Kúria az 1/2014. Polgári jogegységi határozat alapján a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) alkalmazása körében is megfelelően irányadónak tekint. A jogegységi határozatban a Legfelsőbb Bíróság rögzítette, hogy „a közjegyző közjogi jogállását tekintve nagyon közel áll a bíró (az ügyész) jogállásához. A Kjtv.-nek a közjegyzői kinevezés feltételeire (17. §), az összeférhetetlenségre [7. § (1) bek.], az elvárható magatartás tanúsítására (8. §), az áthelyezés tilalmára [20. § (1) bek.], a szolgálat felső korhatárára [22. § f) pont] vonatkozó szabályai lényegében azonosak a bíróra vonatkozó ugyanilyen szabályokkal. A közjegyző kizárására a Polgári perrendtartásnak a bíró kizárására vonatkozó szabályait kell alkalmazni (4. §). A közjegyzői hivatás is összeegyeztethetetlen a politikai életben való részvétellel (24/A. §). (…) A közjegyző a bíróhoz hasonlóan független, mert csak a törvénynek van alárendelve, és nem utasítható [2. § (1) bek.]. A közjegyző tevékenységéhez közhitelesség [1. § (1) bek.], személyéhez pedig közbizalom (8. §) fűződik. A közjegyzőnek pártatlannak és részrehajlástól mentesnek kell lennie [1. § (1) bek., 2. § (2) bek.].”

Megjegyzendő, hogy a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény (a továbbiakban: Btk.) 459. § (1) bekezdés 11. pont g) alpontja alapján a közjegyző és a közjegyzőhelyettes hivatalos személy, s „ez a minőség magához a tisztségéhez tapad, függetlenül a konkrét esetben kifejtett tevékenységtől” (3/2004. Polgári jogegységi határozat).

Mindezek alapján leszögezhető, hogy „[a] közjegyzőnek (…) fogalmilag nincs és nem is lehet olyan tevékenysége, amely az állam igazságszolgáltató tevékenységeként végzett jogszolgáltató hatósági tevékenységen kívül helyezkedne el. A fenti megállapítások azt tanúsítják, hogy a közjegyző kizárólag jogszabályi felhatalmazás alapján végez az igazságszolgáltatás körébe tartozó hatósági tevékenységet, a másik oldalról nézve pedig a közjegyzői tevékenység minden területén (közokirat-szerkesztéstől kezdve, a csőd- és felszámolási eljárásbéli közreműködésen át, a bizalmi őrzésen keresztül a nemperes eljárások lefolytatásáig) kizárólag az igazságszolgáltatás körébe tartozó hatósági tevékenységet végez.” (Szécsényi-Nagy Kristóf: Nagykommentár a fizetési meghagyásos eljárásról szóló törvényhez. CompLex Kiadó, Budapest, 2012, 40. o.)

b) A közjegyző valamennyi tevékenysége hatósági jogszolgáltató tevékenység, melyet jogszabály felhatalmazása alapján végez, ennélfogva pedig a közjegyző hatáskörébe tartozó valamennyi eljárás nemperes eljárás.

A magyar polgári eljárásjog-tudomány nemperes eljárásnak tekint minden olyan polgári törvénykezést, ami nem per (Sárffy Andor: A peráradat csökkentése a perenkívüli eljárás fejlesztése útján. Magyar Jogászegylet, Budapest, 1930, 11. o.), avagy más megközelítésből „polgári nemperes eljárás a bíróság vagy ahhoz tartozó vagy meghatározott szempontból azzal azonosnak minősülő személynek, valamint az eljárásban részvételre jogosult más személynek az igazságszolgáltatás megvalósítása vagy tények, jogok tanúsítása, elismerése stb. érdekében, sajátos (a peresnél egyszerűbb) eljárási formában végzett, törvényileg meghatározott, egymást követő cselekményei, és az azokhoz kapcsolódó eljárási jogviszonyok.” (Németh János: Fizetési meghagyásos eljárás. 2002, 31–32. o.)

Az, hogy a közjegyző hatáskörébe tartozó valamennyi eljárás nemperes eljárás, a jogtudomány számára sosem volt kétséges [lásd Kengyel Miklós: A magyar polgári eljárásjog. Osiris Kiadó, Budapest, 1998, 448. o.; Juhász Imre: A polgári nemperes eljárások fogalma és általános jellemzése, In: Varga István (szerk.): A polgári nemperes eljárások joga. ELTE Eötvös Kiadó, Budapest, 2013, 53–54. o.]. Az eljárások egyik része – az ún. par excellence nemperes eljárások – tekintetében ez magából az eljárást szabályozó jogszabályból következik, amely az adott eljárást vagy kifejezetten (közjegyzői) nemperes eljárásnak minősíti [például a hagyatéki eljárásról szóló 2010. évi XXXVIII. törvény 2. § (1) bek.], vagy csupán utal az eljárás nemperes jellegére [például a Polgári Törvénykönyv hatálybalépéséről és végrehajtásáról szóló 1960. évi 11. törvényerejű rendelet 47/A. § (5) bek.]. A közjegyzői eljárások másik részét – a jogirodalom által a felek részére végzett közjegyzői tevékenységnek nevezett eljárásokat, amelyeket a Kjtv. szabályoz (közjegyzői okirat készítése, okirat megőrzése, pénz, értéktárgy és értékpapír bizalmi őrzése) – illetően azonban ellentétes bírósági döntések születtek. A jogalkotó ezért a Kjtv. 2015. július 1-jén hatályba lépett módosításával ezen eljárások tekintetében is egyértelművé (és normatív módon rendezetté) tette, hogy polgári nemperes eljárásokról van szó [lásd Kjtv. 1. § (5) bek.].

A közjegyző hatáskörébe jelenleg 19 nemperes eljárás tartozik, melyek közül számarányát tekintve a fizetési meghagyásos eljárás a legjelentősebb évi kb. 550 000 üggyel.

c) Jóllehet az egyes közjegyzői eljárásokat szabályozó jogszabályok a közjegyző tekintetében állapítják meg rendelkezéseiket, az eljárások lefolytatásában a közjegyző alkalmazottai: a közjegyzőhelyettes, a közjegyzőjelölt és közjegyző ügyviteli alkalmazottja is részt vesz.

A Kjtv. alapján a közjegyzői kar utánpótlását a közjegyzőjelöltek és a közjegyzőhelyettesek biztosítják [Kjtv. 25. § (1) bek.]. A Kjtv. mind a közjegyzőjelölt, mind a közjegyzőhelyettes névjegyzékbe vételéhez feltételként írja elő a magyar állampolgárságot, a büntetlen előéletet és az egyetemi jogi végzettséget, valamint annak igazolását, hogy a kamara területén működő közjegyzővel közjegyzőjelölti, illetve közjegyzőhelyettesi munkakör betöltésére munkaszerződést kötött. A közjegyzővé válást kizáró okok [Kjtv. 17. § (3) bek.] a közjegyzőjelöltek és közjegyzőhelyettesek tekintetében is alkalmazandók. A közjegyzőjelölt és a közjegyzőhelyettes közötti lényeges különbség, hogy utóbbi jogi szakvizsgával kell, hogy rendelkezzen. Ebből is következően a közjegyzőhelyettes önállóan intézhet közjegyzői ügyeket, igaz, a közjegyző utasítása és felelőssége mellett [Kjtv. 29. § (2) bek.]. Mind a közjegyzőjelölt, mind a közjegyzőhelyettes a közjegyzővel áll munkaviszonyban, s őket a közjegyző valamennyi közjegyzői ügykörben köteles foglalkoztatni és a gyakorlati képzésükről gondoskodni [Kjtv. 29. § (1) bek.]. A Kjtv. titoktartásra (9. §), az összeférhetetlenségre (7. §) és a kizárásra (4. §) vonatkozó szabályai a közjegyzőjelöltre és a közjegyzőhelyettesre is irányadóak. A közjegyző utasítási jogára tekintettel a közjegyzőjelölt és a közjegyzőhelyettes az ügy elintézéséből akkor is ki van zárva, ha az őt alkalmazó közjegyzővel szemben áll fenn kizárási ok [Kjtv. 29. § (3) bek.].

A közjegyző utasítási jogát a közjegyző és a közjegyzőhelyettes között fennálló munkaviszony és az indokolja, hogy közjegyző a közjegyzői működése körében okozott kár megtérítésére és személyiségi jogsértésért sérelemdíj megfizetésére a Ptk. szabályai, közelebbről a – 3/2004. Polgári jogegységi határozatban foglaltak normaszintre emelésének is tekinthető – Ptk. 6:549. § (2) bekezdése alapján a közhatalom gyakorlásával okozott kárért való felelősség szabályai szerint korlátlanul felel, s a Ptk. 6:540. § (1) bekezdésére tekintettel a közjegyzőhelyettes, mint alkalmazottja által okozott kárért is felelős. „Ez pedig a közjegyző és a közjegyzőhelyettes között fennálló bizalmi viszonyon túl a közjegyzőhelyettes eljárásába utasítás útján történő beavatkozás lehetőségét is feltételezi.” (Szécsényi-Nagy Kristóf: Nagykommentár a fizetési meghagyásos eljárásról szóló törvényhez. CompLex Kiadó, Budapest, 2012, 46. o.)

Tekintettel arra, hogy a közjegyzőjelölt nem rendelkezik jogi szakvizsgával, a közjegyzői eljárásokban önállóan nem járhat el, s elsődlegesen ügyviteli, ügykezelési, határozat-, illetve okiratszerkesztési feladatokat lát el. A közjegyző utasítása és felelőssége mellett jogosult a közjegyző hatáskörébe utalt adatigénylés alapján adatot beszerezni, továbbá önálló aláírási joggal járhat el közjegyzői nemperes ügyekben azzal, hogy a közjegyzőjelölt közjegyzői okiratot (ügyleti okiratot és ténytanúsító okiratot) nem készíthet, az ügy érdemében hozott vagy az eljárást befejező egyéb határozatot nem hozhat, tárgyalást nem tarthat és a feleket személyesen nem hallgathatja meg (ide nem értve a beadvány szóbeli előterjesztését) [Kjtv. 29. § (2a) bek.]. A Kjtv. pozitív megközelítésben határozza meg a közjegyzőjelölt mozgásterét, azonban az egységes értelmezés érdekében a Magyar Országos Közjegyzői Kamara (a továbbiakban: MOKK) Jogi Bizottságának és Új Hatáskörök Vizsgálatával Foglalkozó Bizottságának a közjegyzőjelölt által elvégezhető eljárási cselekményekről szóló 1/2014. (V. 21.) állásfoglalása felsorolta, hogy milyen eljárási cselekményeket nem végezhet el a közjegyzőjelölt. Eszerint az európai fizetési meghagyásos eljárásban a közjegyzőjelölt nem hozhat áttételt elrendelő végzést, európai fizetési meghagyás kibocsátása iránti kérelmet elutasító végzést, az eljárást megszüntető és az eljárást befejezetté nyilvánító végzést, nem hozhat végzést a költségkedvezmény iránti kérelem tárgyában, európai fizetési meghagyást nem bocsáthat ki, nem hozhat továbbá végzést e határozatok kijavítása, illetve kiegészítése tárgyában, nem hozhat ellentmondást hivatalból elutasító végzést, valamint az előzőekben felsorolt határozatokkal szemben előterjesztett fellebbezést hivatalból elutasító végzést.

„Noha a közjegyzői irodák jogi végzettséggel nem rendelkező alkalmazottjairól a Kjtv. egyáltalán nem szól, és a Kjtv. miniszteri indokolása is csak annyit jegyez meg róluk, hogy rájuk a Javaslat titoktartással kapcsolatban nem tartalmaz rendelkezést, (…) nélkülük aligha képzelhető el a kor követelményeinek megfelelő közjegyzői iroda. (…) Mivel az egyes közjegyzői irodák munkaszervezése a jogszabályi keretek között igen eltérő képet mutathat, kimerítő felsorolást nem lehet adni az ügyviteli munkatársak feladatairól. A közjegyzőjelöltekhez részben hasonlóan ügykezelési, ügyviteli feladatokat látnak el (papír alapú iratok érkeztetése, iktatása, kezelése, szkennelése, papír alapú és szóbeli kérelmek felvitele a rendszerre stb.), emellett részt vehetnek határozattervezetek elkészítésében.” (Szécsényi-Nagy Kristóf: Nagykommentár a fizetési meghagyásos eljárásról szóló törvényhez. CompLex Kiadó, Budapest, 2012, 47. o.)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 1896/2006/EK RENDELETE (2006. DECEMBER 12.) AZ EURÓPAI FIZETÉSI MEGHAGYÁSOS ELJÁRÁS LÉTREHOZÁSÁRÓL

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 61. cikke c) pontjára,

tekintettel a Bizottság javaslatára,

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére,

a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően,

mivel:

(1) A Közösség célul tűzte ki, hogy fenntartja és továbbfejleszti a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséget, amelyben biztosított a személyek szabad mozgása. Egy ilyen térség fokozatos létrehozása céljából a Közösségnek többek között el kell fogadnia a határokon átnyúló polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködéssel kapcsolatos, és a belső piac megfelelő működéséhez szükséges intézkedéseket.

(2) A Szerződés 65. cikke c) pontjának megfelelően ezen intézkedések magukban foglalják a polgári eljárások megfelelő lefolytatását akadályozó tényezők kiküszöbölését szolgáló intézkedéseket is, szükség esetén a tagállamokban alkalmazandó polgári eljárási szabályok összeegyeztethetőségének előmozdításával.

(3) Az Európai Tanács 1999. október 15–16-i tamperei ülésén felkérte a Tanácsot és a Bizottságot új jogszabályok kidolgozására a zavartalan igazságügyi együttműködés és az igazságszolgáltatáshoz való könnyebb hozzáférés tekintetében alapvető fontosságú kérdésekben, és ezzel összefüggésben utalt különösen a pénzfizetésre irányuló meghagyásokra.

(4) 2000. november 30-án a Tanács elfogadta a polgári és kereskedelmi ügyekben hozott határozatok kölcsönös elismerése elvének végrehajtására irányuló intézkedésekről szóló közös bizottsági és tanácsi programot. A program a bírósági határozatokra irányuló különös, egységes és összehangolt, a Közösségen belül megállapított eljárás bevezetését helyezi kilátásba egyes területeken, így a nem vitatott követelésekkel kapcsolatban is. Ennek előmozdításaként az Európai Tanács által 2004. november 5-én elfogadott hágai program az európai fizetési meghagyással kapcsolatos munka tevékeny folytatására szólított fel.

(5) A Bizottság 2002. december 20-án elfogadta az európai fizetési meghagyásos eljárásról, valamint a kis értékű követelések elbírálására irányuló eljárások egyszerűsítését és gyorsítását célzó intézkedésekről szóló zöld könyvet. A zöld könyv konzultációkat indított a nem vitatott követelések behajtására irányuló, egységes vagy összehangolt európai eljárás esetleges céljai és jellemzői tekintetében.

(6) Az olyan követelések gyors és hatékony behajtása, amelyek tekintetében nincs jogvita, az Európai Unióban tevékenykedő gazdasági szereplők számára kiemelkedően fontos, mivel a késedelmes kifizetések képezik a vállalkozások, különösen a kis- és középvállalkozások fennmaradását veszélyeztető fizetésképtelenség fő okát, valamint nagyszámú munkahely elvesztését eredményezik.

(7) A tagállamok megpróbálják kezelni a nem vitatott követelések tömeges behajtásának kérdését, az államok többsége egyszerűsített fizetési meghagyásos eljárás révén, azonban mind a nemzeti jogszabályok tartalma, mind a hazai eljárások eredményessége nagymértékben eltér egymástól. Ezen kívül a jelenleg létező eljárások a határokon átnyúló ügyekben gyakran vagy nem megengedhetők, vagy gyakorlatilag nem lefolytathatók.

(8) A hatékony igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés ebből eredő akadályai a határokon átnyúló ügyekben, valamint a belső piacon belüli verseny torzulása abból adódóan, hogy a különböző tagállamokban a hitelezők rendelkezésére álló eljárási eszközök működésbeli különbségei, olyan közösségi jogi szabályozást tesznek szükségessé, amelyek az Európai Unió egész területén egyenlő lehetőségeket biztosítanak a hitelezők és adósok számára.

(9) E rendelet célja egy európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozása révén a nem vitatott pénzkövetelésekre vonatkozó határokon átnyúló jogviták egyszerűsítése, felgyorsítása és azok költségeinek csökkentése, valamint az európai fizetési meghagyások tagállamok közötti szabad áramlásának lehetővé tétele olyan minimumszabályok megállapítása révén, amelyek betartása szükségtelenné tesz bármely, az elismerést és végrehajtást megelőző köztes eljárást a végrehajtás szerinti tagállamban.

(10) Az e rendelet által megállapított eljárás kiegészítő és szabadon választható eszközként áll a jogosult rendelkezésére, akinek továbbra is jogában áll a nemzeti jogban előírt eljárást igénybe venni. Ennek megfelelően ez a rendelet nem lép a nem vitatott követelések behajtására szolgáló, nemzeti jog szerint létező mechanizmusok helyébe, és nem is hangolja azokat össze.

(11) Az eljárásban a felek és a bíróság közötti kapcsolattartásban – a lehető legnagyobb mértékben – formanyomtatványokat kell használni az eljárás lefolytatásának megkönnyítése és az automatizált adatfeldolgozás lehetővé tétele érdekében.

(12) A tagállamoknak az európai fizetési meghagyás kibocsátására hatáskörrel rendelkező bíróságok meghatározása során kellően figyelembe kell venniük az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés biztosításának szükségességét.

(13) Az európai fizetési meghagyás kibocsátása iránti kérelemben a jogosult köteles elégséges tájékoztatással szolgálni a követelés egyértelmű megállapításához és alátámasztásához annak érdekében, hogy a kötelezett jól tájékozott döntést hozhasson arról, hogy ellentmond-e a követelésnek, vagy azt nem vitatja.

(14) Ebben az összefüggésben a jogosult köteles benyújtani a követelést alátámasztó bizonyítékok ismertetését. E célból a kérelem céljára felhasználandó formanyomtatványnak tartalmaznia kell a pénzkövetelések alátámasztására általában szolgáló bizonyítéktípusok lehető legteljesebb körű felsorolását.

(15) Az európai fizetési meghagyás iránti kérelem benyújtásakor le kell róni a megfelelő eljárási illetéket.

(16) A bíróságnak a kérelmet – beleértve a joghatóság kérdését és a bizonyítékok ismertetését is – a kérelmet tartalmazó formanyomtatványban megadott tájékoztatás alapján kell megvizsgálnia. Ez lehetővé tenné a bíróság számára a követelés megalapozottságának prima facie vizsgálatát, és többek között a nyilvánvalóan alaptalan követelések vagy elfogadhatatlan kérelmek elutasítását. A vizsgálatot nem kell bírónak végeznie.

(17) A kérelem elutasítása ellen fellebbezésnek nincs helye. Ez azonban nem zárja ki a kérelmet elutasító határozat esetleges felülvizsgálatát azonos fokon eljáró bíróság előtt a nemzeti jognak megfelelően.

(18) Az európai fizetési meghagyásban tájékoztatni kell a kötelezettet választási lehetőségéről, amely szerint vagy megfizeti a jogosultnak a megítélt összeget, vagy – ha a követelést vitatni kívánja – 30 napon belül ellentmondását elküldheti. A követelésre vonatkozóan a jogosult által nyújtott teljes körű tájékoztatáson túlmenően a kötelezettet tájékoztatni kell az európai fizetési meghagyás jogkövetkezményeiről, és különösen azokról a következményekről, amelyek akkor állnak be, ha a kötelezett a követelést nem vitatja.

(19) A polgári eljárási szabályok és különösen az iratok kézbesítésére irányadó szabályok tekintetében a tagállamok között fennálló különbségek miatt szükséges az európai fizetési meghagyásos eljárással kapcsolatos minimumszabályok pontos és részletes meghatározása. Így különösen az említett minimumszabályok teljesítése tekintetében a jogi vélelmen alapuló kézbesítési mód nem tekinthető elégségesnek az európai fizetési meghagyás kézbesítéséhez.

(20) A 13. és 14. cikkben felsorolt kézbesítési módok mindegyike teljes bizonyossággal (13. cikk) vagy igen nagyfokú valószínűséggel (14. cikk) biztosítja, hogy a kézbesített irat eljut a címzettjéhez.

(21) A kötelezetten kívüli meghatározott személyeknek történő személyes kézbesítés a 14. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontja alapján csak akkor tekinthető az említett rendelkezések betartásával teljesítettnek, ha az adott személyek ténylegesen elfogadták/átvették az európai fizetési meghagyást.

(22) A 15. cikket olyan esetekben kell alkalmazni, amikor a bíróságon a kötelezett nem tud megjelenni – mint a jogi személyek esetében –, és képviseletét törvényben meghatározott arra jogosult személy látja el, valamint azokban a helyzetekben, amikor a kötelezett más személyt, elsősorban ügyvédet hatalmaz meg arra, hogy az adott bírósági eljárás során őt képviselje.

(23) A kötelezett az ellentmondást az e rendeletben meghatározott formanyomtatványon nyújthatja be. A bíróságok azonban bármilyen írásos ellentmondást figyelembe vesznek, amennyiben azt világosan fogalmazták meg.

(24) A határidőn belül benyújtott ellentmondás megszünteti az európai fizetési meghagyásos eljárást, és az ügy automatikusan átalakul polgári peres eljárássá, kivéve, ha a jogosult kifejezetten kérte erre az esetre az eljárás megszüntetését. A polgári peres eljárás fogalmát nem feltétlenül a nemzeti jog szerint kell értelmezni.

(25) Az ellentmondás benyújtására rendelkezésre álló határidő lejártát követően egyes különleges esetekben a kötelezett számára jogot kell biztosítani arra, hogy kérelmezze az európai fizetési meghagyás felülvizsgálatát. A különleges esetekben történő felülvizsgálat nem eredményezhet a kötelezett számára második lehetőséget a követeléssel szembeni ellentmondásra. A felülvizsgálati eljárás során a követelés – a kötelezett által ismertetett különleges körülményekből eredő mértéken túl – nem vizsgálható érdemben. Az egyéb különleges körülmények magukban foglalhatják azt az esetet is, amikor az európai fizetési meghagyás a kérelmet tartalmazó formanyomtatványban megadott valótlan adatokon alapult.

(26) A 25. cikk szerinti eljárási illeték nem foglalhatja magában például az ügyvédek tiszteletdíját vagy az iratok nem bíróság általi kézbesítésének költségét.

(27) Az egyik tagállamban kibocsátott, végrehajtható európai fizetési meghagyást a végrehajtás tekintetében úgy kell tekinteni, mintha abban a tagállamban bocsátották volna ki, amelyben annak végrehajtását kérték. A tagállamok igazságszolgáltatásába vetett kölcsönös bizalom kellő alapul szolgál a tagállami bíróság azon megállapításához, hogy az európai fizetési meghagyás kibocsátásának valamennyi feltétele teljesült ahhoz, hogy az minden más tagállamban végrehajtható legyen anélkül, hogy bírósági felülvizsgálatnak vetnék alá az eljárási minimumszabályok megfelelő alkalmazását a meghagyás végrehajtása szerinti tagállamban. E rendelet rendelkezéseinek – különösen a 22. cikk (1) és (2) bekezdésében, valamint a 23. cikkben meghatározott minimumszabályok – sérelme nélkül az európai fizetési meghagyás végrehajtását szolgáló eljárásokra továbbra is a nemzeti jog alkalmazandó.

(28) A határidők számítására az időtartamokra, időpontokra és határidőkre vonatkozó szabályok meghatározásáról szóló, 1971. június 3-i 1182/71/EGK, Euratom tanácsi rendeletet kell alkalmazni. A kötelezett figyelmét erre felhívni és tájékoztatni kell arról, hogy az európai fizetési meghagyást kibocsátó bíróság helye szerinti tagállamban érvényes munkaszüneti napokat a határidő számítása során figyelembe veszik.

(29) Mivel e rendelet célját – tehát az Európai Unióban a nem vitatott pénzkövetelések behajtását szolgáló egységes, gyors és hatékony mechanizmus létrehozását – a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és így a rendelet léptéke és hatása miatt az közösségi szinten jobban megvalósítható, a Közösség intézkedéseket hozhat a Szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.

(30) Az e rendelet végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal összhangban kell elfogadni.

(31) Az Egyesült Királyság és Írország helyzetéről szóló, az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt jegyzőkönyv 3. cikkének megfelelően az Egyesült Királyság és Írország bejelentették azon óhajukat, hogy részt kívánnak venni e rendelet elfogadásában és alkalmazásában.

(32) A Dánia helyzetéről szóló, az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt jegyzőkönyv 1. és 2. cikkének megfelelően Dánia nem vesz részt e rendelet elfogadásában, és az rá nézve nem kötelező, illetve nem alkalmazható,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

1. Az uniós jogi aktusok preambuluma

Az Amszterdami Szerződés záróokmányához csatolt, a közösségi jogszabályok szövegezésének minőségéről szóló 39. nyilatkozatban (HL C 340., 1997.11.10., 139. o.) foglaltak alapján az Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa és az Európai Közösségek Bizottsága által elfogadott intézményközi megállapodás (a továbbiakban: intézményközi megállapodás) [Intézményközi megállapodás (1998. december 22.) a közösségi jogszabályok szövegezésének minőségére vonatkozó közös iránymutatásokról, HL C 73., 1999.3.17., 1–4. o.] 7. pontja szerint az Európai Unió jogalkotási aktusai állandó szerkezet szerint: cím – preambulum – rendelkező rész – mellékletek (utóbbi amennyiben szükséges) tagolásban kerülnek megszövegezésre. A preambulum egyrészt a bevezető hivatkozásokat, másrészt a preambulumbekezdéseket tartalmazza.

2. Az Eufmhr. bevezető hivatkozásai

Az intézményközi megállapodás 9. pontja szerint „(a) bevezető hivatkozások célja a jogszabály jogalapjának és a jogszabály elfogadásához vezető eljárás fő lépéseinek megjelölése”. Az Eufmhr. jogalapját az EK-szerződés 61. cikk c) pontja jelenti, amely szerint a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség fokozatos létrehozása céljából a Tanács intézkedéseket fogad el a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés terén a 65. cikkben előírtak szerint. Az EK-szerződés 65. cikke – többek között – a polgári eljárások megfelelő lefolytatását akadályozó tényezők kiküszöbölését magukban foglaló intézkedések elfogadását ahhoz a feltételhez köti, hogy azoknak a belső piac megfelelő működésének előmozdítására kell irányulniuk határon átnyúló ügyekben. Ezeket az intézkedéseket az uniós jogalkotó szükség esetén a tagállamokban alkalmazandó polgári eljárási szabályok összeegyeztethetőségének előmozdításával rendeli megvalósítani. Az Eufmhr. a belső piac működését a rendelet által elérni kívánt célok (a hatékony igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés határon átnyúló ügyekben, a belső piacon belüli verseny torzulásainak csökkentése, az európai fizetési meghagyások tagállamok közötti szabad áramlásának lehetővé tétele) megvalósítása útján mozdítja elő. (Pernfuß: i. m. 68. o.) Megjegyzendő, hogy a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésétől az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) 81. cikk (2) bekezdése az Unió jogalkotási hatáskörét tovább bővíti, mivel a belső piac megfelelő működésének előmozdítása már nem kötelező feltétel az e cikken alapuló jogalkotási aktusok elfogadásához („különösen, ha ez a belső piac megfelelő működéséhez szükséges”).

A bevezető hivatkozások a jogalap mellett utalnak az Eufmhr. elfogadásához vezető eljárás fő lépéseire, azaz az Európai Bizottság javaslatára, az EGSZB véleményére, valamint arra, hogy az Eufmhr. az EK-szerződés 251. cikk szerinti együttdöntési eljárásban (amelynek az EUMSZ 294. cikke szerinti rendes jogalkotási eljárás felel meg) került elfogadásra.

3. Az Eufmhr. preambulumbekezdései

a) A preambulumbekezdések célja az intézményközi megállapodás 10. pontja szerint a rendelkező rész fő rendelkezéseinek összefoglaló indokolása, azok megismétlése, illetve magyarázó körülírása nélkül. A preambulumbekezdések nem tartalmazhatnak normatív rendelkezéseket vagy politikai intéseket, s azokat számozni kell (intézményközi megállapodás, 11. pont). Az indokolásra azért van szükség, hogy a tagállamok és bármely érintett személy megbizonyosodhasson azokról a körülményekről, amelyek között a kibocsátó intézmény hatásköreit a szóban forgó jogi aktus vonatkozásában gyakorolta, hogy egy esetleges jogvitában a felek érdekvédelmének lehetősége biztosított legyen, és hogy a Bíróság gyakorolni tudja felülvizsgálati jogkörét (C–24/62. Németországi Szövetségi Köztársaság kontra Európai Gazdasági Közösség Bizottsága ügy).

b) Az Eufmhr. (1)–(5) preambulumbekezdései a rendelet elfogadásának előzményeit foglalják össze röviden, utalva az EK-szerződés 65. cikkére, az Európai Tanács 1999. október 15–16-i tamperei ülésén a Tanács és az Európai Bizottság irányában megfogalmazott felkérésre, a 2000. november 30-i közös bizottsági és tanácsi programra és az azt felváltó Hágai Programra, valamint a Zöld Könyvre (bővebben lásd az Eufmhr. Bevezetéséhez írt magyarázatot).

c) Az Eufmhr.-ben foglalt szabályozás szükségességének általános indokait a (6)–(8) preambulumbekezdések fogalmazzák meg. Ahogy azt az Európai Bizottság már a Zöld Könyvben is megfogalmazta, a nem vitatott követelések hatékony és gyors érvényesítése kiemelten fontos a belső piac működése szempontjából. A késedelmes fizetések a belső piac torzulásaihoz vezethetnek, fizetésképtelenséget, illetve végső soron munkahelyek elvesztését eredményezve. Mivel a nem vitatott követelések peres úton való érvényesítésének legfőbb indoka az, hogy a hitelező végrehajtási jogcímhez jusson, miközben az adós a követelést érdemben nem vitatja, csupán nem képes vagy nem hajlandó azt megfizetni, a tagállamok többsége olyan egyszerűsített eljárást vezetett be polgári eljárásjogába, amelynek igénybevételével a hitelező gyorsan elérheti a kívánt célt: azaz a végrehajtási jogcímet. Az egyes tagállamok eljárásai azonban mind a szabályozási megoldásokat, mind eredményességüket illetően nagy fokú eltéréseket mutatnak. Ezen indokok miatt az uniós jogalkotó egy olyan egységes szabályozás megalkotása mellett döntött, amely az Európai Unió egész területén azonos lehetőséget biztosít a feleknek. Az európai fizetési meghagyásos eljárás bevezetésével tehát az Európai Unió jogalkotója a nemzeti eljárások harmonizációja helyett egy új, a tagállami eljárásoktól elkülönült eljárást teremtett meg.

d) Jóllehet az intézményközi megállapodás alapján főszabály szerint az uniós jogi aktus nem tartalmazhat olyan preambulumbekezdést, amely nem valamely – a rendelkező részben található – szabály indokait fejti ki, az Eufmhr. (12) és (28) preambulumbekezdése nem valamely cikk indokolását írja le.

A (12) preambulumbekezdés a tagállamok számára fogalmaz meg egy elvárást az Eufmhr. végrehajtásával összefüggésben. Az Eufmhr. ugyanis az egyes tagállamokban az európai fizetési meghagyásos eljárás lefolytatására hatáskörrel rendelkező hatóságokat nem határozza meg, e hatóságok kijelölését a tagállamokra bízza. Kívánatosnak tartotta ugyanakkor az uniós jogalkotó, hogy a tagállamok a hatáskörrel bíró hatóságokat úgy jelöljék ki, hogy figyelembe veszik az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés biztosításának szükségességét. Annak megítélése, hogy az egyes tagállamok ezen elvárásnak megfelelően eleget tettek-e, végső soron az Európai Bizottságnak, mint a szerződések őrének feladata. Magyarország tekintetében megállapíthatjuk, hogy az európai fizetési meghagyásos eljárás lefolytatására vonatkozó hatáskörnek a közjegyzőkhöz telepítésével a magyar jogalkotó maradéktalanul figyelembe vette az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés biztosításának szükségességét. Ez azzal támasztható alá, hogy egyrészt a 316 közjegyzői székhelyhez tartozó illetékességi területek az ország egész területét lefedik, másrészt a közjegyzői székhelyek a lakosságszámhoz igazodva kerültek kialakításra, lehetővé téve, hogy az állampolgárok a lakóhelyükhöz minél közelebb és minél kisebb várakozási idő mellett vehessék igénybe a közjegyzői szolgáltatásokat.

A (28) preambulumbekezdés az eljárás során alkalmazandó határidők (9., 10., 11., 12., 14., 16., 17., 18., 20. cikk) számítása kapcsán tisztázza, hogy azokra az időtartamokra, időpontokra és határidőkre vonatkozó szabályok meghatározásáról szóló, 1971. június 3-i 1182/71/EGK, Euratom tanácsi rendeletet (a továbbiakban: Euir.) kell alkalmazni. A preambulumbekezdés második mondata, miszerint az európai fizetési meghagyást kibocsátó tagállamban érvényes munkaszüneti napokat a határidő számítása során figyelembe veszik, összhangban van az Euir. 3. cikk (3) bekezdésével. Az ugyanakkor, hogy erről a kötelezettet kifejezetten tájékoztatni kell, illetve fel kell rá hívni a figyelmét, olyan normatív rendelkezés, amelynek nem preambulumbekezdésben, hanem az Eufmhr. rendelkező részében lenne a helye. Az Európai Parlament módosító javaslata folytán a rendeletbe bekerült előírásnak a tagállamok – a rendelkező részbeli norma nélkül is – könnyen eleget tudnak tenni, ugyanis az európai fizetési meghagyás formanyomtatványának részét képező, kötelezettnek szóló tájékoztatás tartalmazza ezt a figyelemfelhívást is (vö. Eufmhr. V. melléklet).

e) A szubszidiaritás és az arányosság elveinek alkalmazásáról szóló, az EK-szerződéshez csatolt 30. jegyzőkönyv (1997.) 4. pontja szerint „(v)alamennyi közösségi jogalkotásra irányuló javaslat esetén meg kell jelölni az alapjául szolgáló indokokat azzal a céllal, hogy igazolják összhangját a szubszidiaritás és az arányosság elveivel”. [Ugyanez jelenik meg az EUMSZ-hez csatolt, a szubszidiaritás és az arányosság elvének alkalmazásáról szóló (2.) jegyzőkönyv 5. pontjában: „A jogalkotási aktusok tervezeteit a szubszidiaritás és az arányosság elve tekintetében külön indokolni kell”.] Ezzel összhangban írja elő az intézményközi megállapodás egyes rendelkezéseit részletező, az Európai Parlament, a Tanács és az Európai Bizottság által az Európai Unió jogszabályainak szerkesztéséhez kiadott gyakorlati útmutató 10.15. pontja, hogy a szubszidiaritás és az arányosság elvének érvényesüléséről külön indokolásnak, azaz külön preambulumbekezdésnek kell szólnia. Erre az indokolásra azért van szükség, mert a szubszidiaritás a közösségi (uniós) hatáskörök gyakorlásának egyik legfontosabb alapelve. Az EK-szerződés 5. cikke szerint ugyanis „(a)zokon a területeken, amelyek nem tartoznak kizárólagos hatáskörébe, a szubszidiaritás elvének megfelelően a Közösség csak akkor és annyiban jár el, amennyiben a tervezett intézkedés céljait a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért a tervezett intézkedés terjedelme vagy hatása miatt azok közösségi szinten jobban megvalósíthatók”. [Az alapelv a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően az Európai Unióról szóló szerződés (a továbbiakban: EUSZ) 5. cikk (3) bekezdésében került rögzítésre annak kifejezett kimondása mellett, hogy „(a)z uniós hatáskörök gyakorlására a szubszidiaritás és az arányosság elve az irányadó”.] A szubszidiaritás elve szorosan összekapcsolódik az arányosság elvével, amit szintén a szerződésekben fektetett le az Európai Unió jogalkotója: „A Közösség intézkedései nem léphetik túl az e szerződés célkitűzéseinek eléréséhez szükséges mértéket.” [Vö. EK-szerződés 5. cikk, EUSZ 5. cikk (4) bek.]

Az Eufmhr. (29) preambulumbekezdése a szubszidiaritás és arányosság elvének betartására vonatkozó indokolási kötelezettségnek tesz eleget lényegre törő formában. A megfogalmazás tömörsége ellenére azonban nem nehéz belátni, hogy az Eufmhr. valóban megfelel a szubszidiaritás elvének, hiszen a tagállamok külön-külön valóban nem lennének képesek létrehozni egy egységes európai eljárást, „mivel nem tudják biztosítani az alkalmazandó szabályok egyenértékűségét a Közösségen belül. A célkitűzés ezért kizárólag közösségi szinten érhető el.” (bizottsági javaslat, 8. o.) Az arányosság elvének a rendeleti forma választása és az európai fizetési meghagyásos eljárás nem kötelező jellege útján felel meg az uniós jogalkotó. Mivel az európai fizetési meghagyásos eljárás bevezetésével a tagállamoknak a nemzeti fizetési meghagyásos eljárásaikra vonatkozó rendelkezéseiket sem módosítaniuk, sem hatályon kívül helyezniük nem kell, azaz az Eufmhr. nem harmonizálja a nemzeti fizetési meghagyásos eljárások szabályait, és nem is váltja fel azokat, kevésbé avatkozik be a tagállamok eljárási rendszereibe, mint tenné azt egy átültetést igénylő irányelv. (bizottsági javaslat 8–9. o.)

f) Az Egyesült Királyság és Írország helyzetéről szóló, az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt (4.) jegyzőkönyv (1997.) 1. cikke alapján az Egyesült Királyság és Írország nem vesz részt az EK-szerződés IV. címe (vízumok, menekültügy, bevándorlás és a személyek szabad mozgására vonatkozó egyéb politikák) alapján javasolt intézkedések Tanács által történő elfogadásában (az uniós szakzsargon az intézkedés elfogadásából való kimaradás választását „opt-out”-nak nevezi). Ugyanakkor a jegyzőkönyv 3. cikke alapján mind az Egyesült Királyság, mind Írország valamely javaslatnak vagy kezdeményezésnek „a Tanácshoz történt benyújtását követő három hónapon belül írásban bejelentheti a Tanács elnökének, hogy részt kíván venni egy ilyen javasolt intézkedés meghozatalában és alkalmazásában, amely értesítéssel egyben erre jogosulttá válik” (az intézkedés elfogadásában való részvétel választása az „opt-in”). Az EK-szerződés IV. címében található 61. cikk c) pontján alapuló bizottsági javaslatnak a Tanácshoz való benyújtását követően az Egyesült Királyság és Írország élt az opt-in lehetőségével, így az Eufmhr. mind az Egyesült Királyságban, mind Írországban alkalmazandó. Az Eufmhr. (31) preambulumbekezdése ennek deklarálását tartalmazza.

g) Az Egyesült Királysághoz és Írországhoz hasonlóan Dánia tekintetében is külön jegyzőkönyv [Dánia helyzetéről szóló, az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt (5.) jegyzőkönyv (1997.)] rögzíti az opt-out-ot az EK-szerződés IV. címe alapján javasolt intézkedések elfogadásából. Fontos különbség azonban, hogy Dánia részére nincs biztosítva az opt-in, tehát Dániában főszabály szerint egyáltalán nem alkalmazandók a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség létrehozása céljából elfogadott intézkedések. Az opt-in lehetőségének hiánya ellenére azért indokolt mégis a „főszabály szerint” kifejezés használata, mert egyes, az EK-szerződés IV. címe alapján elfogadott uniós jogi aktusokat az Európai Közösséggel kötött külön megállapodás alapján mégis alkalmaz Dánia (lásd például az Európai Közösség és a Dán Királyság közötti, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2005. október 19-én kötött megállapodást, amely alapján a Brüsszel I. rendelet Dániában is alkalmazandó). Az Eufmhr. vonatkozásában Dánia nem kötött külön megállapodást az Európai Közösséggel, így az – ahogy az Eufmhr. (32) preambulumbekezdése megállapítja – Dániára nézve nem kötelező, illetve nem alkalmazható. Meg kell jegyezni, hogy az EUMSZ-hez csatolt, Dánia helyzetéről szóló (22.) jegyzőkönyv 8. cikk (1) bekezdése szerint Dánia bármikor bejelentheti a többi tagállamnak, hogy a bejelentést követő hónap első napjától kezdődő hatállyal a jegyzőkönyv úgy módosul, hogy Dánia számára is biztosított legyen az opt-in lehetősége. Dániában legutóbb 2015. december 3-án tartottak népszavazást arról, hogy az eddigi opt-out modellről az opt-in modellre váltsanak-e, s így az Eufmhr. egy jövőbeli esetleges módosítása vagy újrakodifikálása esetén Dánia is dönthessen az európai fizetési meghagyásos eljárás alkalmazhatósága mellett, azonban a többség elutasította ezt a lehetőséget.

h) Az Eufmhr. a fentiekben nem érintett preambulumbekezdései azon rendelkezések kapcsán kerülnek ismertetésre, amelyeknek indokolását tartalmazzák.

Kapcsolódó európai uniós jogi szabályozás

EUSZ 5. cikk

EUMSZ 81. cikk, 294. cikk

EK-szerződés 5. cikk, 61. cikk, 65. cikk, 251. cikk

Euir.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.