Leszkoven László

Szerződésszegés a polgári jogban

Wolters Kluwer • Budapest, 2016

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2016

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@wolterskluwer.hu

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Fehér Nóra

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Szabó Marianna

Felelős szerkesztő: Aszalós Dániel

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Kft.

Tördelés: Korrinfó Kft.

ISBN 978 963 295 584 1

Termékkód: YEB1665

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a shop.wk.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Szerző:

dr. Leszkoven László

Kézirat lezárva:

2016. május 2.

© Leszkoven László, Budapest, 2016

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2016

Novotni Zoltán és Bíró György emlékére,

akik megmutatták a kötelmi jog tengerét,

Beck Salamonnak, aki tanítgatott úszni

és Grosschmid Béni tiszteletére,

aki rádöbbentett, mennyire mély az óceán…

I. fejezet

A szerződésszegés kérdéskörének elméleti megközelítése

1. Bevezető gondolatok

„Az adós kötelezettsége […] nemcsak abban áll, hogy a lejáratkor kötelemszerűen teljesítsen, hanem abban is, hogy a jogviszony egész tartama alatt kötelezettségéhez hű, a hitelező érdekeivel szemben is kellőképp gondos magatartást tanúsítson. […] a kötelembeli helyzetek nem tapadnak kizárólag a keletkezés és megszűnés pontjaihoz, hanem bennük konkrét érdekkapcsolatban álló emberi erők állandó mozgása hullámzik. Az adós köteles odahatni, hogy az erőmozgás reá tartozó része a kötelemszerű teljesítés célja felé irányuljon, és ha azt látja, hogy erről a pályáról lesiklik, ezt nem nézheti tétlen közönnyel, hanem a szükséghez és lehetőséghez képest, tevőleges cselekvéssel is közbe kell lépnie. Ebben csúcsosodik ki a szolgáltatást károsan befolyásoló jelenségeknek kötelmi jogunk fejlődésében oly jelentős szerephez jutott tana, – amely mint az előadottakból is látható, nem más mint az adós védőkötelezettségének dogmatikus megalapozása.”1

2. A szerződésszegés megközelítése a kötelem fogalmán keresztül

A szerződésszegés tanának tárgyalásához a kötelem, szorosabban a szerződéses kötelem fogalmán keresztül vezet az út. A szerződés egy – fogalmi elemét tekintve konszenzuson alapuló – kötelmi viszony, melynek lényegét a jogtudomány és a gyakorlat egyaránt a szolgáltatási kötelezettségben látja és ragadja meg. Szladits Károly szerint „Kötelem – hacsak a törvény kivételt nem tesz – minden olyan jogviszony, meghatározott személyek között, amelynél fogva az egyik fél (az adós) a másiknak (a hitelezőnek) a javára bizonyos magatartásra (tevésre vagy nem tevésre) van kötelezve és a hitelező az adóst jogi eszközökkel szoríthatja arra, hogy ezért a magatartásért helytálljon.”2 Ez a megközelítés hibátlanul illeszkedik a kötelemalapító szerződésre is, mely lényegét tekintve a felek akaratán alapuló jogviszony.

A magánjogi irodalomban elfogadott megközelítést tükrözi a hatályos Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 6:1. § (1) bekezdése, mikor a kötelem fogalmát meghatározza: a kötelem kötelezettség a szolgáltatás teljesítésére és jogosultság a szolgáltatás teljesítésének követelésére. Erre épül a szerződés – szerződéses kötelem – fogalma is, melyet a Ptk. 6:58. §-a a következőképpen rögzít: a szerződés a felek kölcsönös és egybehangzó jognyilatkozata, amelyből kötelezettség keletkezik a szolgáltatás teljesítésére és jogosultság a szolgáltatás követelésére.

A szerződésszegés témaköréhez közelítve a szerződésen alapuló kötelem esetében a kötelmi viszony lényegét a szolgáltatási kötelezettségben, a szolgáltatás jogosult (hitelező) általi követelhetőségben, a kikényszeríthetőségben és az adóst terhelő helytállási kötelezettségben ragadhatjuk meg. Mint látni fogjuk, ebből a tömör fogalmi elemkörből egyenesen következik, hogy a jog által védett alanyi jog – melyet gyakran a szerződés teljesítéséhez, alkalmanként egyszerűen csak a szerződéshez fűződő érdekként szokás említeni – megsértése esetén a polgári jog jogkövetkezmények egész sorát állítja fel. A szerződésszegés fogalomkörében teljesedik ki annak értelme, amit Grosschmid a kötelem intézményének megközelítésekor mondott: a szankció „azon terhelő következések sorozata, amelyek a nem engedelmeskedőre nehezednek.”3 Mai jogunkban sincs ez másképpen: a szerződési szabályok jelentős része foglalkozik a szerződés megszegése esetére kilátásba helyezett szankciókkal, méghozzá általános szabályok felállításával és szerződésenként testre szabott jogalkotói megoldásokkal egyaránt. Nem véletlen az sem, hogy a jogi irodalomban elterjedt fogalmak – de a Ptk. jogi fogalma is – a kötelem és a szerződésen alapuló kötelem definíciójában előbb említi a kötelezettséget, mint a jogosultságot, ezzel is hangsúlyozva, hogy a kötelem jogi kötöttséget és kötelezettséget jelent. Erre már Tóth Lajos is felhívta a figyelmet, amikor így szólt: „a kötelmi jogszabályok inkább az adósokhoz beszélnek: a kötelem az adósok joga.”4

A kötelem fogalma kapcsán szokás említeni a római jog institúcióit, mely úgy fogalmaz, hogy a kötelem egy jogi bilincs (obligatio est iuris vinculum). Nem véletlen, hogy Szladits is hangsúlyozza e képletes beszéd szemléletességét: „a jog mintegy köteléket (ligamen) fon a kötelezett személye köré és ezt a köteléket a jogosult kezébe adja avégből, hogy ezzel a másikat valaminek a tevésére, vagy abbanhagyására kényszerítse.”5 A fogalom tehát a most említett jogi lekötöttséget, a kényszeríthetőséget hangsúlyozza, melynek legnagyobb jelentősége minden kétséget kizáróan a szerződésszegés szakaszában van. A kötelemnek e létszakában mutatkozik meg igazán, hogy a kötelem valóban egy jogi bilincs, melyet nem enged egykönnyen lerázni a jog, szabadulni is csak a szankciók beállása mellett lehet e köteléktől.

Nem minden ok nélkül való az sem, hogy a kötelem lényegét Grosschmid is a kénytetőségben ragadta meg leginkább. Erre a kötelmi jogot tárgyaló tankönyvek rendre felhívják a figyelmet. Sokat idézett megfogalmazása szerint a kénytetőség lényege a jogi szoríthatóság az emberi akaratnak a jog által megengedett és istápolt meghajlítása. Máshol így szólt: „Kötelezve lenni ez oldalról […] annyi, mint: felsőbb hatalom alatt állani, amely nem csak kéri, óhajtja, tanácsolja […] hanem parancsolja a megtartást, ellenesetben megcserdíti rajtunk az ostorát. Kötelem, felelősség, parancs, sanctió, kénytetőség ekként válhatatlan egy dolog.”6 Látni fogjuk, hogy a kötelmi kötelezetthez intézett jogi parancs, a teljesítésre rászorítás vagy kártérítéssel terhelés stb. a vagyonjogra koncentrálva a szerződésszegés témakörében teljesedik ki.

3. A pacta sunt servanda követelménye

A szerződésszegés témakörére koncentrálva – tehát a szerződéses kötelmek talaján mozogva – nem kerülhető meg a pacta sunt servanda elve. Az érvényes szerződéshez kötelmi kötőerő kapcsolódik, amit legtöbbször a fenti elvből vezethetünk le a legegyszerűbben. A szerződés tartalmát elsősorban a felek kinyilvánított vagy a jogszabály tételeire hagyatkozó – ebben az értelemben hallgatólagos – megállapodása határozza meg, ideértve a szokások, a kialakult gyakorlat elfogadását, tudomásulvételét, szerződéses tartalommá válását is. Ez a megállapodás pedig a jogszabály erejénél fogva kötelez, a szerződéseket teljesíteni kell. A polgári jognak az a parancsa, mely úgy szól, hogy a szerződéseket be kell tartani, semmit sem – legalábbis vajmi keveset – érne, ha a kötelezettséghez nem kapcsolódna a megszegés esetére életbe lépő jogkövetkezmény, szankció. Mivel a szerződő feleket köti szerződéses, szerződésen alapuló kötelezettségvállalásuk, arra a másik fél alappal hivatkozhat. Helyes, hogy a polgári jog a szerződéses kötelezettség megszegése esetére elsősorban a „reális teljesítést”, vagyis a konszenzuson alapuló szolgáltatási kötelezettség betartását ösztönzi és annak érvényesülését segíti elő, és az ügylet – többnyire kártérítési kötelezettség melletti – megszüntetéséről jellemzően csak másodsorban rendelkezik. A Ptk. 6:138. § rendelkezése a szerződésszegés közös szabályai élén rögzíti a jogosultnak a szolgáltatás követelésére való, a szerződésszegés ellenére fennálló jogát, a szavatossági jogok ún. kétlépcsős rendszere az első lépcsőben alapvetően az eredeti hitelezői érdek kielégítését igyekszik elérni (kijavítás vagy kicserélés útján).

Figyelemreméltó, hogy az ítélkezési gyakorlatban a pacta sunt servanda elvére milyen sok összefüggésben történik hivatkozás. Többségükben a szerződés betartásának kötelezettségére hívják fel a figyelmet, gyakran a szerződéshez kapcsolódó kötelmi kötőerőre is utalva. Előfordul azonban, hogy a pacta sunt servanda követelményét – pontosabban annak megsértését – a polgári jogi alapelvek sérelmével együtt említik a bíróságok. Így pl. az egyik közzétett döntésben rögzítette a Kúria: „helyesen utalt az alperes arra, hogy a felperes (aki a felek közötti tartós kapcsolatban egyoldalú nyilatkozatával, szerződésmódosítás nélkül »árat emelt«) magatartásával megszegte a Ptk. 4. §. (1) és (4) bekezdésében foglalt alapelveket, mert az alperes kényszerhelyzetbe hozásával nem a jóhiszeműség és tisztesség követelményeinek megfelelően, szerződéses partnerével kölcsönösen együttműködve járt el, valamint saját szerződésszegő magatartására alapítottan kívánt előnyhöz jutni, amivel megszegte a pacta sunt servanda elvét is”.7

A szerződéses kötőerő és a teljesítési kötelezettség alól alkalmanként felmentést – ha úgy tetszik: „kötőerő-feloldást” – adhat jogszabály, méghozzá leggyakrabban az érdekmérlegelés következményeként. A kötöttségtől való eloldódás, melynek egyenes következménye a szerződésszegés alóli mentesülés azonban leltározhatatlanul sok formában állhat elő. Az alábbiakban – a teljesség igénye nélkül – néhány érdekes helyzetet említünk, azzal a megjegyzéssel, hogy könyvünkben e kérdésre még szükség esetén vissza fogunk térni.

A Ptk. 6:36. § (1) bekezdése kimondja, hogy a jogosult az idő előtti teljesítést – megfelelő feltételek mellett – köteles elfogadni. E szabály kivételként jelenik meg a kötelemszerű teljesítés főszabálya alól, mely egyértelműen rögzíti, hogy a kötelmi szolgáltatást – témánk szempontjából a szerződésbeli szolgáltatást – a kötelem tartalmának megfelelően, ezen belül a kikötött időben kell teljesíteni. Mind az idő előtti, mind pedig a késedelmes teljesítés szerződésszegésnek minősül, bár a figyelem a helyzetből adódóan inkább a második fordulatra összpontosul. Az érdekmérlegelés szempontjai jelennek meg abban is, hogy a Ptk. az idő előtti teljesítés lehetőségét – másfelől annak kizárhatóságát, többletkötelezettség melletti teljesíthetőségét – a jogszabály részben a szolgáltatás természete (dolog- vagy pénzszolgáltatás), részben a szerződésben érintett alanyhoz való hozzáállása szerint szabályozza: a diszpozitivitás mentén szabadjára engedi, vagy az eltérés lehetőségét megadja, de a „szankciókat” korlátok közé szorítja [lásd Ptk. 6:36. § (1) bekezdés, Ptk. 6:43. § és Ptk. 6:131. §]. Ebben a jogalkotói megoldásban – benne rejlően, de ki nem mondva – megjelenik a Grosschmid Béni által a Fejezetekben több helyen kifejtett félszakos obligáció, vagy egyoldalú fixitás tana. A félszakosság kifejezéssel a Fejezetek olyan jogi helyzeteket illet, amikor – nagyon leegyszerűsítve – a kötelmi jogviszony valamely eleme kizárólag vagy túlnyomórészt az egyik fél érdekében került megállapításra. Ilyenkor „a kötelem kitűzött mértéke pusztán csak az egyik fél érdekére” tekint, ennek pedig az egyik legfontosabb következménye Grosschmid szerint, hogy ez a fél „jogosítva van rajta olyan változtatást tenni, amely a másiknak hátrányára nem fordul, annál inkább: ha szemlátomást javára szolgál.”8 Az említett okfejtés jelentősége az idézett törvényi szabályok esetében magától értetődik.

A Ptk. a fajta és mennyiség szerint meghatározott dolog határidős adásvétele címszó alatt tárgyalja a „mennyiségi tolerancia” általánosított formáját. A Ptk. 6:231. § (1) bekezdése szerint ugyanis, ha az eladó fajta és mennyiség szerint meghatározott dolog jövőbeni szolgáltatására vállal kötelezettséget, és a felek rögzítik annak a mennyiségi eltérésnek a mértékét, amennyivel az eladó a szerződésben kikötött mennyiségnél többet vagy kevesebbet szolgáltathat, a vevő a ténylegesen szolgáltatott mennyiségnek megfelelő vételárat köteles megfizetni. Ilyenkor úgy is fogalmazhatunk, hogy a kikötött – és a pacta sunt servanda elve által kötelmileg is megkötött – mértéket a jogszabály oldja fel (mintegy lazítva a jogi bilincsen). Ez a tolerancia azonban a teljesítés terjedelmére nézve csak egy határig rugalmas, azon túl viszont „elvágólag szigorú”: a Ptk. 6:231. § (2) bekezdése a negatív toleranciahatárt egy kevéssel is átlépő kötelezettet azonnal a kikötött mértékhez képest szankcionálja. Úgy is fogalmazhatunk, hogy a mennyiségi eltérés lehetősége csak a felek által megadott toleranciahatárig adott, eddig szabad a mozgástér, ha a kötelezett ettől eltér, a szerződésszegés jogkövetkezményei – pl. a kötbérfizetési kötelezettség – automatikusan az eredeti mértékhez igazodnak. Még tisztább példát szolgáltat erre az esetkörre a Ptk. 6:232. § (1) bekezdése, itt ugyanis a mennyiségi eltérés lehetősége – igaz, csak a kikötött szolgáltatási mértéktől lefelé – nem a felek konszenzusára bízott, hanem jogszabály által adott.9

A Ptk. 6:286. § (2) bekezdése a bizományi szerződés tartalmától való kényszerű eltérést, annak jogkövetkezményeit szabályozza. A bizományos eljárása annak megítélésével marad a kötelemszerűség keretei között vagy billen át a szerződésszegés oldalára, hogy megállapítható-e az eljárására a megbízói érdek töretlen – de a lehetőségekhez mért – figyelembevétele. A Ptk. 6:286. § szabályai itt csak „terelőszókat” adnak, vitán felüli, hogy a konkrét tényállást egészében kell mérlegelni és a felek magatartásét kell e mérleg serpenyőin megmérni – kezdve a szerződéskötéskor teljesítendő együttműködési kötelezettséggel, a váratlan helyzet előállásáról való tájékoztatáson keresztül egészen a bizományos által hozott konkrét döntésig. Mi több, a szerződéstől való eltérésnek a megbízói érdekkörre vetíthető hatását is értékelni kell. Erre a helyzetre is érthetően mondta valahol Grosschmid, hogy a kötelem tartalmán eszközölhető változások nem egyszer beleértendők már a kötelem eredeti mértékébe, csak amolyan lappangó változtatási lehetőségek, amit sokszor a szerződés vagy jogszabályi rendezés – tegyük hozzá: vagy a körülmények alakulása – hoz napvilágra.

Az utazási szerződésről szóló 281/2008. (XI. 28.) Korm. rendelet 8. § (1) bekezdésében deklarált általános elállási jogát az utas időbeli feltételtől függően, az utazás megkezdését megelőző hatvan napnál korábban jogkövetkezmények nélkül gyakorolhatja. Ez a rendelkezés a pacta sunt servanda jogi alapelve alól kivételt jelent ugyan, de a kivételes szabályozással a piaci verseny kiteljesedését és a nem professzionális, ezért kevésbé tájékozott szerződő fél védelmét szolgálja azáltal, hogy olyan időben, amikor az utazásszervezőnek még kellő idő áll rendelkezésére szolgáltatása másnak történő értékesítésére, az utasnak megengedi, hogy korábbi szerződési nyilatkozatát meggondolva, a döntés megváltoztatásával járó adminisztrációs terhet az utazásszervezőre hárítva szabaduljon a vállalt kötelezettségei alól.10

Végül nem ide tartozó, témánktól már messzire vezető kérdés, ezért csak röviden utalunk rá, hogy szerződéses kikötés formájában a bánatpénz is lehetőséget biztosít a szerződő félnek arra, hogy az abszolút kárátalányként felfogható bánatpénz megfizetése – a megfizetett bánatpénz „odahagyása” – ellenében szabaduljon a szerződéstől. A bánatpénz – melyet a jogi irodalomban a jogszerű elállás áraként is említenek – természeténél és kiképzésénél fogva nem szerződésszegési intézmény, de bizonyos esetekben funkcióját tekintve nem áll messze tőle. Semmi akadálya nincs ugyanis annak, hogy az egyik fél azért ragaszkodjon a maga részéről a bánatpénz fejében való elállási joghoz, hogy az esetleges szerződésszegését egy előre kalkulált átalányösszeg megfizetése ellenében válthassa meg, anélkül, hogy tartania kellene a másik fél részéről a teljesítés követelésétől vagy magasabb mértékű kártérítés érvényesítésétől. Ebben az értelemben a bánatpénz szerződésszegést elfedő, a jogosult szempontjából viszont a lehetséges – törvényen alapuló – szerződésszegési igényeket kötelezően egy útra terelő jogkövetkezmény is lehet. Ahogyan a régi magyar magánjog említette: kötelmet gyengítő jogintézmény.11

A pacta sunt servanda – a szerződéses kötőerő – szabálya nem egyformán érvényesül a szerződésekben. Ennek bizonyos esetekben a szerződésszegés kapcsán is lehet jelentősége, esetleg akkor, amikor a polgári jog a kötelemből – pl. a megromlott helyzet miatt – könnyebben kiengedi a feleket. Amint Beck Salamon megfogalmazta: „A huzamos szerződések az érdekeltolódások iránt nagyobb fogékonyságot mutatnak és amíg az egyszerűbb, vagy rövidebb lebonyolítású szerződéseknél a pacta sunt servanda elve a beállott értékeltolódás dacára szigorúbban érvényesül és a felet bennemarasztalja a kötelezettségben, addig a huzamos szerződéseknél – tételes rendelkezések is a clausula rebus sic stantibus elvének töredékszerű alkalmazását mutatják és az érdekváltozást, illetve az érdekmegszűnést a kötelezettség lazításával vagy feloldásával liquidálják.”12

4. Negatív megközelítés és pozitív tartalom

A szerződésszegés kapcsán rendszerint negatív megközelítéssel nézünk rá a kötelem életében bekövetkezett változásra: azt látjuk, hogy a teljesítés folyamata kisiklott, megrekedt, időlegesen vagy véglegesen kátyúba jutott stb. és ehhez kapcsoljuk a szerződésszegés jogi fogalmát. A Ptk. 6:137. § ki is mondja, hogy a szerződés megszegését jelenti bármely kötelezettség szerződésszerű teljesítésének elmaradása. A szerződésszegés fogalma is negatív módon, a megszegés ténye felől közelít a kérdéshez. Ez alapvetően nem is lehet másként, ám látni fogjuk, hogy a megszegés kimondásához kizárólag a tartalom felől – vagyis ha úgy tetszik pozitív gondolkodással – juthatunk el: tisztázni kell, hogy mi vonható és mi nem a szerződéses kötelezettség, szerződésen alapuló kötelezettség fogalma alá. Könyvünkben ezért elsőként a szerződéses kötelezettség tartalmát fogjuk röviden, a kötelemszegés problémájára koncentrálva megvizsgálni. Ez – mint látni fogjuk – csak látszólag egyszerű kérdés.

Akármint is legyen, a kötelezettnek az elvállalt főszolgáltatást, annak járulékait, a szolgáltatást kiegészítő mellékkötelezettségeket stb. egyaránt teljesítenie kell. A főszolgáltatáshoz a gyakorlatban minden esetben mellékszálak kapcsolódnak, melyek a főkötelezettséget kiegészítik, támogatják, megerősítik stb., ennélfogva szorosabban vagy lazábban, de a jogosult szerződéses érdekéhez hozzáfűződnek. A szerződésszegés részletes szabályainak tárgyalásakor azt is látni fogjuk, hogy egyes kötelezettségek számonkérése olykor kevésbé szigorú (szerződésszegési következményt nem is vonz), máskor a látszólag ugyanolyan kötelezettség elemi erővel határozza meg a kötelem lebonyolítását: a nemteljesítés vagy megsértés szerződésszegési fűződvényei ilyenkor erőteljesebbek. A szerződésszerű magatartás ezért soha nem egyetlen kötelmi kötelezettség megvalósulása, hanem – amint arról Grosschmid a Fejezetekben hosszasan értekezett – kötelemszálak bonyolult, összetett együttese, valóságos kötelemszövedék.13 A kötelmi (szerződéses) jogviszonyoknak ez a jellemvonása mindenesetre nagyon összetetté teszi – és meg is nehezíti – a szerződésszegés kérdéskörének megvilágítását.

5. A szerződésszegés, mint a kötelemszerű szolgáltatás lehetetlenülése

Az alcím nyomban magyarázatra is szorul. Régi magánjogunk egyik elgondolásáról van itt szó, mely a mai magyar jogi nyelvezetben már nem használatos, de szemléletessége miatt illik szót ejteni róla. Megjelenik elsősorban Grosschmid kötelmi jogi fejtegetéseiben, de a szerződésszegés tanával foglalkozó korabeli szerzők többsége is érinti a kérdést, így Szladits Károly vagy Fürst László is. Utóbbi a magánjog szerkezeti sajátosságainak tárgyalása során a grosschmidi látásmódtól alig elmaradó virtuozitással veszi górcső alá e kérdést.

Arról van szó, hogy a kötelembeli szolgáltatás teljesítése – főszabályként – azzal történik meg, ha a kötelezett kötelemszerűen teljesít. Vagyis annak a javára, akkor, azzal és ott, akinek, amit és amikor kell. Ha a kötelezett nem megfelelő időben szolgáltat – késedelembe esik – akkor szigorú, de kézenfekvő értelmezéssel a szolgáltatást megfelelően, a kikötött mérték szerint már nem teljesítheti. Ebben az értelemben, ezzel az értelmezéssel tanította a Fejezetek, hogy ilyenkor végső soron a szolgáltatás lehetetlenülésével állunk szemben. Ez a kiindulópont az érdekszempont következetes, bár tisztán elméleti keresztülvitelével magyarázható. „A mulasztó adósra hasztalan mondanók, hogy késedelembe esett. […] Ő egyszerűen lehetetlenné tette a teljesítést. Az időbeli nemteljesítés egybeesik a teljesítés végleges elmaradásával, s ennek következményei elnyelik a késedelmieket.”14 Ez ma már nyilvánvalóan csak szemléletes: hatályos jogunk szabályai más alapon kezeli a késedelem intézményét is.

Fürst is foglalkozott ezzel a kérdéssel kitűnő monográfiájában. A magánjog szerkezete című könyvében – egyebek mellett – a magyar magánjog intézményeinek fogalmi konstrukcióit elemezte, méghozzá a legszínesebb eszköztárral. Ő a szerződésszegés megközelítésének egyik lehetséges útjaként említette, hogy a jog „a lehetetlenülés fogalmát erős absztrakcióval a kötelemszegések összes eseteire kiterjeszti. Tehát lehetetlenülésről szól, mihelyt az adós a kötelezettséget nem kellően (azaz: nem a kötelem pozitív tartalmának megfelelően vagy nem a kötelem célját gátló összes akadályoktól mentesen: tehát a kötelem negatív tartalmának megfelelően), teljesítette. Azzal, hogy nem kellően teljesített, a teljesítést, úgy, ahogy arra kötelezve volt, legalábbis részben lehetetlenné tette. Ilyen felfogás mellett a lehetetlenülés fogalma minden szerződés-ellenes magatartást takar.”15

Ha viszont „a szerződésszegések elemzésénél nem a lehetetlenülés fogalmából indulunk ki, hanem a sértett érdekeknek az ügylethez való viszonyára vagyunk tekintettel, más fogalmakat nyerünk. Ezek az érdekek vagy magára a szerződéssel célbavett eredményre vonatkoznak, vagy pedig a hitelező egyéb javaira, amelyekkel az adós a szerződés ténye folytán jut (az általánosnál közelebbi) kapcsolatba. Az előbbi érdekek megsértései a tulajdonképpeni szerződésszegések, az utóbbiakéi a szerződés alkalmával, a teljesítés körében elkövetett jogellenességek, melyeket teljesítési deliktumoknak lehet nevezni.”16

A szerződéssel érintett – és megsértett – érdeknek az ügylethez való viszonya, bár ebben a kérdésben Fürst már nem foglalt állást, nézetünk szerint egy jóval rugalmasabb megközelítést tesz lehetővé, melyet, ha nem is a száz évvel ezelőtti konstrukcióban, mai modern polgári jogunk is képvisel. Ez azt jelenti, hogy a megsértett szerződési érdek sokszínűbb szerződésszegési intézményrendszerbe kerül beillesztésre: így nyerjük a lehetetlenülésből a késedelmet (melyet az időleges lehetetlenülés egyik eseteként is emlegetett a korábbi magánjog), vagy ez fejti meg, hogy a nem kellő, hibás teljesítés kipótlására, kiegészítésére milyen elvek, elgondolások szerint ad lehetőséget a Ptk. Itt áll elő a szavatosság teljes eszköztára, mely a kellékhibás teljesítés esetén a dolog kicserélésétől a jogügylet felbontásáig, érdekszempontokat mérlegre téve ad a szerződő fél (a jogosult) kezébe választási lehetőséget, a megfelelő ellenőrzési intézmények (arányosság követelménye, bírói kontroll) beiktatása mellett. A rend kedvéért megjegyezzük, hogy ugyanezen gondolatsor nagyon pontosan megjelent Grosschmid kötelmi tanaiban is, elegendő itt a teljesítést pótló és kiegészítő kártérítések, a fő- és fiókkötbér fogalma kapcsán általa kifejtettekre utalni. A mai magyar magánjog annyit tett – amennyire ezt ma átlátjuk –, hogy a lehetetlenülési szemlélet talaján kialakított aleseteket – ahogyan az egyes élethelyzeteket el kell rendezni – mintegy fentebb emelte egy szinttel és szerződésszegési kategóriákat alakított ki belőlük (megszüntetve egyúttal a szerződésszegésre, mint lehetetlenülésre tekintő alapgondolatot).

6. A szerződésszegés jogkövetkezményeiről általában

„A nemteljesítés esetére felállított megtorló szabályok, vagy ahogyan Grosschmid definiálja a szankciót »a terhelő következések sorozata, amelyek a nem engedelmeskedőre nehezednek« […] a kötelemvalósulás legáltalánosabb eszközei.”17

Bíró–Lenkovics tömör megfogalmazásában a szankció valamely, a jogalkotó által nemkívánatosnak minősített magatartás hátrányos következménye. Csoportosításuk szerint a polgári jogi joghátrány valamilyen a) szándékolt joghatás elmaradásában (érvénytelenség), b) valamilyen kötelezettség keletkezésében, illetve a létező kötelezettség – pl. kamat – elnehezülésében, c) létező jogosultság elvesztésében, d) vagy más, kivételesen érvényesülő pőnálé jellegű jogkövetkezményben illetve kártérítésben ölhet testet.

A szerződésszegés szankciórendszerét a szerzőpáros szigorúként jellemezte, mondván, hogy valamely előre elvállalt kötelezettség teljesítésének elmulasztása, vagy a kötelezettség más módon való megszegése jár hátrányos jogkövetkezménnyel.18

Szladits Károly helytálló megfogalmazásában az adós felelőssége a kötelemben nagy általánosságban annyit jelent, hogy az adós a kötelemben benne marad, sőt kötelezettsége megnövekszik, súlyosabbá válik.19 Bár Szladits e megállapításokat a vétkes – felróható – szerződésszegés kapcsán tette, szembeállítva a jogi helyzetet a fel nem róható (vétlen) felelősséggel, azt kell mondanunk, hogy ez a tétel a szerződésszegésre általában véve igaz. A szerződés megszegése miatt többletkötelezettség áll elő – kamat, kártérítés és kárátalányok formájában, ilyen a behajtási költségátalány stb. fizetése – vagy egyébként megnehezedik a kötelezett helyzete (pl. emelt felelősség, a veszély viselésének kötelezettsége). A Szladits által ebben a vonatkozásban alkalmazott felelősség kifejezést ezért tágan, nem pedig a szűkebb (fogalmazzunk így: kárfelelősségi) tartalommal kell érteni, összefüggésben a pacta sunt servanda elvével, a kötelem teljesítésre szólító alapvető parancsával. Nizsalovszky úgy fogalmazott, hogy „a szolgáltatási zavarok esetére szóló szabályok jórésze az ún. anyagi kénytetőség körébe tartozik. Ösztönzést adnak a hátrányos következmények kilátásba helyezésével a kötelemszerű teljesítésre.”20

A szerződésszegés intézményrendszerének – ami itt elsősorban a jogkövetkezményeket illeti – közös jellemzője tehát, hogy a szerződésen alapuló szolgáltatást, annak teljesítését ragadják meg és igyekeznek a polgári jog különleges szankciórendszerét mozgásba lendítve a szolgáltatás véghezvitelét elérni; a legjellemzőbb, bár teljes képet korántsem adó példákkal a késedelmes adóst a teljesítésre szankciókkal szorítani vagy a jogosultat a szerződéses kötelemből eloldani (érdekmúlás miatti elállás, felmondás) vagy a kötelem eredeti mértékét szem előtt tartva (Szladits kifejezése) a hibás teljesítés ellenére a jogosulti érdeket kielégíteni (pl. szavatossági szabályok). Ebből a körből kissé kilóg a lehetetlenülés és egyik, lehetetlenülési fordulatát szem előtt tartva a teljesítés megtagadásának (Eörsi által is némileg önállónak nevezett) esete, hiszen ezek a szerződés azon állapotára reagálnak, melyben az már nem teljesíthető. Ezek az intézmények – különösképpen a lehetetlenülés, félig-meddig a teljesítés megtagadása, amennyiben a lehetetlenülés következményét vonzza – bizonyos értelemben már a kártérítés, a sérelem-kompenzáció felé hajlanak el, a teljesítés kikényszeríthetősége (Ptk. 6:138. §) már nem jellemzi őket. Előfordul az is, hogy egy-egy szerződésszegési intézmény nem az ügyletoldás, de nem is az érdekkielégítés célját szolgálja, hanem önmagában vagy többes funkciójába vegyülten egyéb hatást fejt ki. Így pl. ügyletet bonyolító, bizonyos értelemben a kötelmi viszonyt rendező hatása van magának a visszatartási jognak, mely egy szerződésszegő állapot esetében az egyensúlyi helyzetet őrzi, de említhetjük a jogvesztés kikötésének intézményét is, mely úgyszintén a szerződéses kötelem további lefolyását tereli – a kötelezett mozgásterét feszesebbre fogva – szűkebb, határozottan kijelölt mederbe. Előfordul az is, hogy egy szerződésszegési intézmény hol ilyen, hol olyan arcát mutatja: elegendő a kötbérre gondolnunk, mely tiszta fogalma mellett a konkrét esetekben más és más szerepet tölt be (hol szankcionál, hol pedig inkább kárt fedez).

7. Szerződési szabadság a jogkövetkezmények terén

A szerződésszegés jogkövetkezményeinek és magának a szerződésszegéssel előálló jogviszonynak a kezelése egyébként a felek magánautonómiájának körébe esik. Ha a megállapodás, kikötés nem ütközik jogszabályba (nem irányul jogszabály megkerülésére), úgy semmi akadálya nincs annak, hogy a felek maguk rendezzék a szerződésszegéssel előállt helyzetet. Ennek lehetőségei sokszínűen, igen széles skálán jelennek meg, a jogszabály adta lehetőség egyszerű kitöltésétől kezdve (pl. kötbért kötnek ki, meghatározzák a késedelmi kamat mértékét, szigorú – fix – határidőt kötnek ki stb.), új, a Ptk.-ban nem nevesített szerződésszegési esetkör szerződésben rögzítésén (pl. környezetterhelési kötbér), a törvényes jogkövetkezmények tartalmának tilalomba nem ütköző átalakításán (felelősségtől független „kötbér” kikötése) át egészen egyes szankciók mellőzéséig stb. terjedhet. E szabadságot feltérképezni nem lehet, legfeljebb körvonalazni lehetséges a tartalomszabadság és diszpozitivitás adta mozgásteret.

Nem ütközik jogszabályba az sem, hogy a szerződő felek a már beállott szerződésszegés esetén alakítsák a maguk jogviszonyát akár szerződésüktől, akár a jogszabályi rendelkezésektől eltérően (ha az eltérést kógens norma nem tiltja). Az esetek nagy részében e jogi helyzetet szerződésmódosításként kezelhetjük, egyoldalú jognyilatkozat esetében pedig jogról való lemondás – jogszabályi feltételei mellett vö. példának okáért a Ptk. 6:8. § (3) bekezdéssel – vagy érdekleengedés áll előttünk. Mivel a szerződésszegés a szerződéses jogviszonyokra tartozó kérdés, magától értetődik, hogy a szerződés megszegését – a szerződéses érdek sérelmét – eredményező helyzetet a felek szerződésmódosítással rendezzék. A módosítás lényege, hogy a felek között kialakul egy új közös álláspont, mely a módosítás hatálybalépését követően meghatározza a szerződéses magatartásokat. A szerződésszegésre vetítve ez azonban azzal a következménnyel is jár, hogy a módosítás – bizonyos vonatkozásokban ennek eredményeként az új magatartási keret – felolvaszthatja, háttérbe szoríthatja a módosítás előtti magatartások jogi értékelését. Így pl. lényeges körülményként értékeli a bírói gyakorlat, ha a felek valamennyi addigi akadályozó körülmény ismeretében a teljesítési határidő tekintetében közös megegyezéssel módosítják a vállalkozási szerződést. A joggyakorlat szerint a szerződés módosítása a teljesítési határidő tekintetében egy újabb szerződéssel esik azonos megítélés alá: a szerződésmódosításban részt vevő fél az előzmények tudatában, azokat mérlegelve vállalja az újabb teljesítési határidő betartását. A vállalkozót ezen újabb szerződéses vállalása (elve) köti. A szerződésmódosítás előtti akadályoztatásra, így a munkaterület átadásával, a különböző engedélyekkel, nyilatkozatokkal kapcsolatos múltbéli akadályozó hatásra, körülményekre a vállalkozó a felróható késedelem alóli kimentés körében eredménnyel nem hivatkozhat.21 Arra az esetre, amikor a jogosult a teljesítésre haladékot nyújt, vagyis a szerződésszegés esetére rendelkezésre álló jogaiból enged, könyvünkben a megfelelő helyen kitérünk.

A fenti gondolatok természetesen nem a tudományos elemzés céljával kerültek megfogalmazásra, hiszen e kérdéskör vizsgálata ennél mélyebb és alaposabb vizsgálatot igényelne. Arra azonban rámutat, hogy olyan esetekben, amikor egy szerződéses jogviszonyban a lebonyolítási zavar rendezésére, a jogkövetkezmények alkalmazására teszünk kísérletet,22 a szerződési érdek fogalma alatt összetett erőrendszer érvényesülését kell látnunk, mely több szinten működik és fejti ki hatását. Nyilvánvalóan más a diszpozitív szabály hatóereje és a felek eltérési lehetősége egy magánszemélyek egymás között kötött szerződésében, mint a vállalkozásnak a laikusnak minősített fogyasztóval létesített jogviszonyában, különösképpen, ha az ügylet blanketta alkalmazásával jön létre. Ez egyébként – az általános szerződési feltételek közbenjöttével lezajló szerződéskötés – mindig különleges színezetet kölcsönöz a jogviszonynak, ami a szerződési egyensúly megítélését illeti. Az sem mindegy, hogy a cselekvési szabadság előtt milyen irányban nyílik tér, s merre találunk zárt kapukat, esetleg akadályokat: ez egyrészt meghatározza a jogalanyok mozgásának irányát, másrészt igényelheti annak a vizsgálatát, hogy a szerződési szabályoktól való eltérés nem eredményezi-e a diszpozitivitással való visszaélést. A szerződési szabadság sohasem lehet korlátlan, a határokra – melyek kitapogatása néha nem is olyan könnyű feladat – ráérezni sokszor „érzék dolga”.23 A sort hosszan folytathatnánk, itt csak jelezzük, hogy ezekre a kérdésekre könyvünkben hamarosan vissza fogunk térni.

8. Szerződésszegés és érvénytelenség

Ehelyütt csupán megjegyezzük, hogy a szerződésszegés gyakran kerül együtt említésre az érvénytelenséggel. Ennek megjelenési formája gyakran a keresethalmozás, vagyis az, hogy a jogosult a teljesítés hibája vagy hiányossága következtében több síkon is alkalmaz támadó igényt a kötelezettel szemben. Lehetőséget pedig az nyújt e megoldásra, hogy a kötelem lebonyolítási zavarának tényállása nemegyszer igenis nagyon hasonlít azokra az esetekre, amikor a szerződés érvénytelensége jöhet szóba. Így pl. egy, a tényleges értékéhez képest magasabb áron eladott ingó dolog esetében gyakran kerül elő párhuzamosan a feltűnő értékaránytalanság, a másik fél által okozott tévedés vagy megtévesztés, melyek mellett a szavatossági árleszállítás iránti petitum is a kereseti kérelmek sorát gyarapítja. Míg azonban az érvénytelenség a szerződés fogyatékosságára, addig a könyvünk témáját képező szerződésszegés intézménye a szerződés teljesítésének (az előzetes szerződésszegés intézménye kapcsán a teljesítés felé mutató magatartásnak) a hibájával foglalkozik. Az érvénytelenség alapvetően a szerződésben benne rejlő, a szerződésszegés viszont a szolgáltatás nyújtásához kapcsolódó jelenség, jogilag releváns körülmény.24 Ebből következik, hogy elhatárolásoknál alapvetően más a figyelem középpontja: az érvénytelenségnél szinte kizárólag a szerződéskötésre (másodsorban annak előzményeire) koncentrál a jogalkalmazó, addig a szerződésszegés témakörében mozogva a jogi értékelés elsősorban a teljesítés körül forog, annak lefolyását, hibáját kutatva. Értelemszerű az is, hogy esetenként a szerződésszegés és az érvénytelenség más jogi következményt von maga után.

„Az is lehetséges, hogy a fél az érdeksérelmét nemcsak a szerződésszegés jogkövetkezményeivel orvosolhatja, hanem erre más jogintézmény is alkalmas lehet. Az 1959-es Ptk.-hoz kapcsolódó joggyakorlat is elismeri, hogy a fél az ún. konkuráló jogcímek – például az adásvételi szerződés megtámadása tévedésre vagy feltűnő aránytalanságra hivatkozva, vagy a hibás teljesítés jogkövetkezményeinek alkalmazása, vagy a tájékoztatási kötelezettség elmulasztása miatti kártérítés – közül választva az adott esetben a számára az előnyösebb, megfelelő jogokat gyakorolja. Ilyenkor a követelés jogcímét egyértelműen kell megjelölni, a konkuráló jogcímek közül a választási jog ugyanis azt jelenti, hogy a követelést a bíróság is csak a megjelölt jogcím szerint – és ne más jogcímen – bírálja el.”25

9. A szerződésszegési jogkövetkezmények a Ptk.-ban

Ha a teljesítésre irányuló kötelezettség – amint arra az imént rámutattunk – maga is sokrétű, nem csodálkozhatunk azon sem, hogy a szerződés megszegésének következményei is rendkívül színesek. Ezeket a Ptk. a Hatodik könyv X. címében, A szerződésszegés cím alatt tárgyalja. Könyvünk tárgyalási módszerét többnyire e törvényi rendszerhez fogjuk igazítani. Miként azonban a kötelem tartalma sem írható le egy kódexbeli fejezetben, úgy a szerződésszegés jogi következményei sem tárgyalhatók egyetlen helyen kimerítő, kiegészítésre soha nem szoruló módon. Bár a foglaló, kötbér jogintézményeit a törvény nem a szerződésszegés szabályai között helyezi el, mégsem vitatható, hogy ezek a szerződéses kötelem megsértésének szubjektív alapú – a szerződésszegésért fennálló felelősséget feltételező – következményei, vagyis kifejezetten szerződésszegési szankciók, a kötelezett relatíve jogellenes magatartásához kötődő, annak következtében előálló (pontosabban az igénybevétel lehetőségének megnyílásával életre kelő) intézmények. Egyetlen példával élve: a kötbér esetében a Ptk. 6:187. § (1) bekezdésében vagy a Ptk. 6:187. § (2) bekezdésének rendelkezéseiben a jogalkotó is szoros szálakkal vezeti vissza a kötbérszankciót a szerződésszegési jogkövetkezmények alapvető szabályrendszerébe, amikor jogkövetkezmények egymás mellett alkalmazásáról, vagy éppen kötbérprioritásról rendelkezik. Arról nem is beszélve, hogy a szerződésszegés jogi következményei nem csak a tételes jogszabályi rendelkezések közül kerülnek ki, hanem azokat a gyakorlat is alakítja, formálja.

A kötelmi jogviszony (ezen belül is a szerződéses viszony) mögött, különösen akkor, ha a kötelmet „betöltöttségében vesszük” (Grosschmid kifejezése) végső soron az egész kötelmi jog áll, a tartalommeghatározó, teljesítésre vonatkozó, a szerződésszegés esetére adott stb. rendelkezésekkel. Nagyon szemléletesen és mai polgári jogunkra nézve is helytállóan fogalmazott Tóth Lajos, amikor így szólt: „a jog az ő végső célját (melyet közvetlenül az alapkötelem védelmez […]) a jogviszonyoknak egész áradatával igyekszik sikerre vinni […] a jogparancsoknak egész sorával […] más eszköze ugyanis nincsen a jognak ahhoz, hogy célját érje, mint a jogparancsok […] Így értendő az, hogy a kötelem nem egy jogviszony valójában, hanem jogviszony-komplexum.”26 A szerződésszegésre vezető helyzetek sokfélesége – mint látni fogjuk – ráadásul csak részben kezelhető az általános módon megfogalmazott szabályokkal, a szerződési szabadság elvét kihasználva ezért a felek elsősorban érdekérzékenységüktől és érdekérvényesítési lehetőségeiktől függően számos egyéb konfliktusoldó jogi eszközt alakítanak ki vagy vesznek alkalmazásba. Ezek lehetnek régi-új megoldások, más jogrendszerekben működő eszközök meghonosítása is előfordul.27 Az üzleti élet (elsősorban a nemzetközi üzleti jog) is több szerződésszegést kezelő intézményt bocsát a felek rendelkezésére,28 de – jelen monográfia szempontjából – leginkább jelentősnek azt tekintjük, amikor a felek a polgári jog szerződésszegési eszköztárának elemeit a diszpozitivitás és a szerződési szabadság elve alapján maguk alakítják át és töltik meg tartalommal.29

Könyvünk nagyobbik része a szerződés megszegése esetén alkalmazható szankciókról szól, melyek a szerződéses kötelmeket születésüktől fogva kísérik, egészen a szerződés megszűnéséig. Azokról a jogkövetkezményekről teszünk említést, melyek a Ptk. általános szerződési szabályaiban kaptak helyet, éppen azért, mert ezek kevés kivétellel valamennyi szerződéses jogviszonyban alkalmazásra kerülnek. Közös szabályokról van szó, ez azonban nem jelenti, hogy mindegyik jogkövetkezmény – a visszatartási joggal kezdve a késedelem miatti elállás jogi lehetőségén át a hibás teljesítéssel okozott kár megtérítéséig, nyilvánvalóan csak példálózva – minden egyes szerződés esetében ugyanúgy nyerne alkalmazást. Erre nézve garancia – ami a kötelmi jog szépségét igazolja, a gyakorlatban viszont alkalmanként nem éppen megnyugtató – a szerződések sokfélesége, szinte kimeríthetetlen változatossága. Nem véletlen, hogy egy helyen Kelemen László – nagyon szemléletes képpel – a szerződést a kötelemfakadás leggazdagabban buzgó forrásának nevezi. A szerződésszegés témakörével kapcsolatban ez a sokszínűség arra kényszerít, hogy a szerződésszegés következményeinek leginkább csak a közös szabályait tárjuk fel, és a szerződéstípusokon oszló különféleségeket (melyek egy-egy szerződés esetében külön kötetet lennének képesek megtölteni) más alkalomra, más szerzők kutatómunkájára hagyjuk.

10. Egyes különleges helyzetekről

Itt kívánjuk felhívni a figyelmet arra, hogy a szerződéses kötelezettség megsértése esetére előírt polgári jogi szankció alkalmanként egészen sajátos megoldásként jelentkezik, nem feltétlenül illeszkedik a szerződésszegés általános szabályai között rendbe szedett jogkövetkezmények közé. Így példának okáért a szerződéssel létesített elővásárlási jog megsértése esetén a Ptk. 6:223. § rendelkezése elsősorban a szerződés – relatív – hatálytalanságát mondja ki, mint jogi következményt. Az említett § (1) bekezdése úgy fogalmaz, hogy amennyiben a tulajdonos az elővásárlási jogból eredő kötelezettségeinek megszegésével köt szerződést, az így megkötött szerződés az elővásárlási jog jogosultjával szemben hatálytalan. A (2) bekezdés szerint ugyanakkor e szerződésszegési jogkövetkezményt meghatározott tartalommal bíró „keresettel kell előállítani.” Nem kizárt, hogy az elővásárlási jog megsértése miatt a jogosult ne a Ptk. 6:223. § (2) bekezdés szerinti per mellett döntsön, hanem – ha erre irányuló követelését megfelelően bizonyítani tudja – a szerződés megszegése miatti kárát érvényesítse a kontraktuális kárfelelősség szabályai szerint. Nézetünk szerint ebben az esetben nem előkérdés, hogy a jogosult a pert megindítsa, az sem előfeltétel, hogy a perindítás körül őt mulasztás ne terhelje (pl. a harmincnapos anyagi jogi határidő átlépése). A kárigény ugyanis a szerződés megszegéséhez kapcsolódó önálló jogkövetkezmény. Mindenesetre megállapítható, hogy a polgári jog a szerződéses elővásárlási jog megsértésével, mint szerződésszegéssel elsősorban sajátos szabályok (majdhogynem kifejezetten reá szabott saját szabályai) szerint bánik el, s csak másodlagosan, lényegesen szűkebb keresztmetszeten engedi át a jogi helyzet megítélését a szerződésszegés általános szabályai közé.

Még különlegesebb, ha a szerződéses jogviszony a kötelmi jog határterületein, „kötelemmezsgyén” jár. Ezt a helyzet nagyon sokszor pl. a dologi alapú (dologi jogon nyugvó, dologi jogi jogviszonyhoz kapcsolódó) kötelmek esetében.30 Annak ellenére ugyanis, hogy a dologi jogi jogviszonyokat a zártkörűség és a tartalmi kötöttség elve jellemzi, a szabályozás pedig túlnyomórészt kógens, ma sincs akadálya annak, hogy a dologi jogi viszonyban érintett alanyok a jogviszonyuk egyes kérdéseit szerződéssel rendezzék. Ilyenkor azonban minden esetben figyelemmel kell lenni arra, hogy ez a kötelem – szemléletesen fogalmazva – nem hazai terepen jár, hanem egy kötöttebb jogviszonyt támogat, egészít ki. Ebből pedig következik, hogy a dologi jogi alapra ráépülő szerződéses kötelmeket – nézetünk szerint legalábbis – mindig e sajátos tényállás figyelembevételével kell értelmezni és alkalmazni. Nyilvánvalóan más, dominánsan nem szerződésszegési következményeket vonz a haszonélvező általi rendeltetésellenes használat (akkor sem, ha a használat módját a felek szerződésben is rendezik), szemben a bérleti szerződés keretében átengedett, a bérlőt megillető használati joggal, ahol a jogsértés következményei a kötelmi jog eszköztárát aktiválják.31 A dologi jogi jogviszony, mint a joggyakorlás elsődleges alapja ekként mindig meghatározza a ráépülő – ebben a vonatkozásban másodlagos – szerződéses viszonyt.32 Ugyanez a kettősség jelenik meg a zálogszerződések jelenlegi szabályozásában is.

11. Együttműködési kötelezettség és szerződésszegés

Már az eddig elmondottak alapján is egyértelműnek tűnik, hogy a szerződésszegés eseteit nem lehet tételesen – taxatív módon – felsorolni. Egyet kell érteni Eörsivel abban, hogy a szerződésszegésnek csupán tipikus esetcsoportjait tudjuk megkülönböztetni, melyek meghatározó jellemvonásaik alapján külön-külön leírhatók, de nem merítik ki a szerződés megszegését eredményező vagy annak lebonyolítását veszélyeztető magatartásokat.33 Eörsi egyébként öt fő csoportot különböztetett meg: a) a kötelezett késedelme, b) a jogosult késedelme, c) ha a szolgáltatás egyébként nem szerződésszerű, amikor hibás teljesítésről szólunk, d) a lehetetlenülés, végül e) a szerződés teljesítésének megtagadása (mint a szerződésszegés némileg önálló esete). Rámutatott, hogy ezen leggyakrabban előforduló, önálló karakterrel bíró (tevőleges vagy nemleges) magatartások mellett elsősorban az együttműködési kötelezettség megszegéséből állhatnak elő olyan jogi helyzetek, melyek kötelemszegésnek tekintendők, többé-kevésbé önálló szankciókat fakasztanak (akár az ügylet felmondásáig, a szerződéstől való elállásig is elvezethetnek), mégsem tekinthetők sem késedelemnek, sem hibás teljesítésnek, sem a teljesítés végleges meghiúsulásának. Helyesen, de egészen általános megközelítéssel mutatott rá az adóst terhelő kötelezettségek alapelvi gyökerezettségére Kelemen: „Mindazok a szabályok, amelyek az adósnak előírják, hogy kötelezettségét jóhiszeműen és tisztességesen, az ügylet céljához híven, az eseti körülményeknek és a közfelfogásnak megfelelő méltányos módon és akként teljesítse, hogy a felek által az ügyletkötéskor szem előtt tartott cél megvalósuljon, s a hitelező jogos igénye és indokolt várakozása kielégülést nyerjen, lényegükben mind valóságos és műértelemben vett védőkötelezettséget takarnak. Ezek ugyanis mind azt jelentik, hogy a teljesítésnél nem tanusíthat a kötelem betűjéhez tapadó, egyoldalú magatartást, hanem tevőleges gondossággal tartozik figyelembe venni a jogviszony belsejében végbemenő érdekmozgásokat és ekként odahatni, hogy a teljesítés ne csak látszólagos legyen, hanem a valóságos kötelemszerű értéket nyújtsa a hitelezőnek és tényleg azt az érdeket s úgy töltse be, amiért a hitelező a jogviszonyt létesítette. Másként, mint tevőleges magatartással ennek a kötelezettségnek nem is tehet eleget, mert ennek egyetlen módja az, ha az érintett hitelezői érdek csorbítására alkalmas mindenféle jelenséget távoltart a jogviszony lebonyolításától. Ez pedig cselekvési, azaz védőkötelezettség.”34 Mai terminológiánk szerint – együtt értelmezve a jóhiszeműség és tisztesség követelményével – a Kelemen által kifejtettek zökkenőmentesen illeszkednek az együttműködési kötelezettség szerződési jogi alapelvébe.

Az együttműködési kötelezettség tehát a szerződési jog olyan alapelve, mely egyaránt bír általános és konkrét jelentéstartalommal. A Ptk. 6:62. § (1) bekezdésének szabálya szerint a felek kötelesek a szerződéskötési tárgyalások alatt, a szerződés megkötésénél, fennállása alatt és megszüntetése során együttműködni és tájékoztatni egymást a szerződést érintő lényeges kérdésekről. A szabály szinte valamennyi általános polgári jogi alapelvvel összefüggésbe hozható, legszorosabb kapcsolata a jóhiszeműség és tisztesség követelményével áll fenn.35 A kódex szakított a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: 1959-es Ptk.) 4. § (1) bekezdés rendelkezésének azon szemléletével, mely az együttműködési kötelezettséget általános polgári jogi alapelvnek tekintette és az együttműködés kötelezettségét – tartalmára figyelemmel – a legjellemzőbb esetkörben, a szerződési jogban fejti ki.36 A szerződési jogon belül azonban a Ptk. 6:62. § szabálya valódi, nagyívű alapelv, melynek a szerződésszegés megítélésében is komoly szerepe van. Hivatkozható közvetlenül, más jogi normák értelmezése és alkalmazása során segítő szabályként, de számos esetben jelenik meg konkrét formában is: elsősorban közlési, tájékoztatási, nyilatkozattételi kötelezettségként. Ezek az együttműködési kötelezettség – mondhatni előfordulási gyakoriságuk következtében – önállósult alakzatai, olyanformán, amint pl. a késedelmi kamat vált ki igen korán a törvényi kamat fogalomköréből.

Megszegi az együttműködés kötelezettségét az eladó, ha a lakás újként való értékesítését igazoló nyilatkozatot nem adja ki, s emiatt a vevő a kölcsönszerződést nem tudja megkötni (BH2004. 502.). „A vállalkozó a mű átadás-átvételi eljárása során köteles megadni a megrendelőnek a mű felhasználásához, fenntartásához szükséges tájékoztatásokat is. Ezek rendszerint írásos dokumentumok (gépkönyv, műszaki leírás stb.) lehetnek, ide tartozik a használati útmutató átadása, és a vállalkozót terhelheti a megrendelő vagy az általa megbízott személy betanítása annak érdekében, hogy az elkészült mű, létesítmény rendeltetésszerűen használható legyen. Ezen kötelezettségek elmulasztása szerződésszegésnek minősülhet.”37

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.