BALOGH LÁSZLÓ IMRE

(LESLIE B. WHOLEMAN)

Aquarius
Wholeman

A Vízöntő
Istenember

EZOTERIKUS & EXOTERIKUS MEGISMERÉS

EGO & LÉLEK

A VÍZÖNTŐ ISTENEMBER TUDATOSULÁSA
ÉS BETELJESÜLÉSÉNEK
HOLISZTIKUS ÚTJA

Vízöntőkor: 2010-4170

E feltáró mű második kiadása kelt a Vízöntő kor küszöbén,

az új világ-időszámítás tizedik esztendejében

W.T.C. 10

– az időtlen létezés ezen Isteni szakaszában –

Az  „Isteni rejtvény – az ember”  című,

2001-ben megjelent mű újjászületett, bővített kiadása,

az Isteni rejtvény lehetséges megfejtése

*

Közvetítő médium: Balogh László Imre

Lélek-kutató, író, parapszichológus

*

Kedves Olvasó, bármikor kapcsolatba léphetünk:

telefon: +36702078322;

e-level: aquarius-2010@hotmail.com

A szöveget szerkesztette,

és az ábrákat készítette az író

*

A könyvben ismertetett módszer

és a hozzá fűződő ábrák

felhasználásával kapcsolatban

a szerző minden jogát fenntartja!

*

All rights reserved!

Aquarius Wholeman

E művet és

teljes munkásságomat
édesanyám emlékének ajánlom.
Ha Őt nem öli meg a SZERETET,
én soha nem indulok  el a csoda felfedezésének 
titkos ösvényén.

Ajánlom továbbá e művet legjobb barátom

emlékének, Tóth Károlynak, aki 2008. október 2-án vált meg földi testétől. Így döntött, pedig hogy szeretett élni!

A leközvetített információt ajánlom minden embernek, aki szeretné végre imádni egyetlen, jelenlegi Isteni életét,
kiegyensúlyozott, tiszteletteljes harmóniában
minden Isten-Embertársunkkal.

Köszönöm az élők

és az eltávozott Lelkek segítségét!

Köszönöm az Isteni energiának a közvetítés áldását!

1. rész

Az Istenember belső világa

EZO-TÉR

Ajánlás – Vajon csak az emlék él örökké?

Sietős lépteit hallottam ugyan, de nem is sejtettem, hogy az öreg Szebeni tiszteletes az, családunk régi ismerőse, aki elhalad a kórterem résnyire nyitott ajtaja előtt. Tekintetem véletlenül fedezte fel megtört alakját. Felnéztem a kezemben gyöngéden fekvő kézről – selymesen jóságos kéz volt az még akkor is, cirógató, óvó szerető kéz, amilyen csak egy édesanyáé lehet. A lelkész közeledtével valami furcsa melegség töltötte meg a rideg helyiséget. Éppen őrá volt szükség akkor.

Ő csorgatta fejemre a szentelt vizet annak idején, huszonnyolc évvel azelőtt, és a húgomat is Ő áldotta meg, öt évvel később, hogy a kereszténység útján járjunk, akárcsak a szüleink. Mit sem tudtunk még a világról, mégis eldöntetett a helyesnek tartott irány...

Betegnél járhatott, hogy a távozás terhén könnyítsen. Amikor megpillantott, tétován szemlélt – nagyon régen találkoztunk. Nem voltam templomlátogató. Istennek hála, szüleim nem erőltették, így nem lettem Istenfélő. Az esti imádságokra még emlékszem ugyan, de az akkor inkább a szüleink közelségét és szeretetét jelentette, s azt a biztonságot erősítette, ami az összetartó családunk értékrendje volt. Nem tudott édesanyám helyzetéről, nem tudta, mit él át a család, immár hat éve.

Munkahelyemről hazafelé soha nem mulasztottam el benézni szüleimhez. Lakásuk útba esett. Negyed óra gyalog. Szerettem gyalog járni, mindig talált az ember valamit, amit érdemes volt felfedezni a még oly szürke tömbházak között is. A lakótelep levegője néha kellemes életerőt hordozott, a Körös közelségének köszönhetően. Máskor elviselhetetlen bűz járta át a házakat, – hol a cukorgyár, hol meg a vegyi üzem eresztette szélnek illatanyagait. Nagyváradnak néha különös illata tud lenni.

A nyolcvanas években más is volt a levegőben, a reménytelenség érzése. A boltok előtt legtöbbször bizakodó vásárlók ácsorogtak: talán rájuk kerül még ma a sor, s jut valami főznivaló. A birkalelkű alázat jelének tartottam a sorállást, pedig kapcsolatok nélkül nem volt más módja a harapnivaló beszerzésének.

Édesanyám is megvívta a napi csatáját a pultok előtt. Harc a betevő falatért, és harc az életért. Harc a kenyérért, tejért, és harc a rákos sejtek ellen. Minden egyes nap ajándék volt, a hat év minden egyes napja.

Az ajtóban, mielőtt megnyomtam volna a csengőt, átvillant az elmémen – vajon tud-e még ajtót nyitni? És mosolygott, mindvégig tele energiával. Mi ezt láttuk. Jó színész volt, jó játékos. A gyermekei előtt legalábbis remekül alakított. Pedig az orvosok már az első műtét után lemondtak róla. Önzetlen volt az élni akarása. Nem magáért, mindig értünk akart élni, hogy szerethessen, hogy gondoskodhasson – és aggódhasson.

Kérte Istent, hogy legalább egy kicsit pesztrálhassa a kis unokáját, aki akkor még a húgom méhében volt. Egy évet kapott Istentől, hogy örülhessen, úgy ahogyan talán még soha azelőtt az életében. Szuper nagyi volt Ő, egy teljes évig. Az az egy év boldogság valódi fizetség volt az ötvenegy évéért. Az Ő Istenétől kapta.

A maga módján vallásos asszony volt. Isten az utolsó pillanatban küldte az öreg lelkészt, hogy felkészítse az útra, ahová senki nem kísérheti el az embert.

Nem tudom, miről beszélgettek, egyedül hagytam őket. Lehet, csak nagyot hallgattak, ahogyan én is tettem, a tizedik napja. Felváltva ültünk az ágyánál, s fogtuk a kezét, nem tehettünk egyebet. Sajnos akkor még én sem tehettem egyebet. Erőt próbáltunk önteni belé, pedig erősebb volt Ő mindannyiunknál. Köszönöm a sorsnak, hogy ott lehettem mellette. Furcsa véletlenek akarták így.

Már húsz évesen elhatároztam, máshol fogok élni. Nem tudtam, mi elől akarok menekülni, a kilátástalanság űzött. Valóban nem sok jót ígért a jövő. És nemcsak egy Magyar fiatalnak.

A feleségem a szándékomhoz is társul szegődött, álmaink eggyé váltak. 1987 januárjában mindent hátrahagytunk, és nagy kalandra indultunk. Zsebünkben a Bécsbe szóló vonatjeggyel robogtunk azok felé a bizonyos álmok felé. Egy másik világ felé. Az első fél órában a hófúvás mindent mennyországgá varázsolt. Az ablakból kitekintve nem is érzékeltük a dermesztő telet, csak a csillogó jövőt láttuk a hópelyhek táncában.

Fél óra az álmok világában. A Magyar határőrök visszafordítottak. Rosszkor próbálkoztunk. Éppen nem lehetett disszidálni. „Az osztrákok úgyis visszaküldtek volna” – közölték. Visszafelé, hiába ültünk a Wiener Walzer első osztályán, és hiába csendesedett a vihar, a hópihék már nem az álmainkat festették a téli égboltra, hanem a rideg kétségbeesést.

Alighogy hazamentünk, néhány héttel később hallani lehetett merész vállalkozókról, akik Magyarországon maradtak. Padlásokon bujkáltak, remélve valamiféle csodát, hogy talán maradhatnak. És a csoda megtörtént. Kit érdekelt, miféle politikai játszadozásról van szó, fő, hogy csoda történt. De vajon meddig tart ez a csoda? Senki nem tudta. Mi legközelebb 1989 januárjában kaphatunk újra útlevelet. Két év nyugtalan várakozás.

1988 elején már nem adtak útlevelet házaspároknak. Nem akartunk elszakadni egymástól. Láttuk Icát, milyen nehezen viseli a férje nélkül. János már fél éve Budapesten élt, s belátható időn belül nem remélhették a találkozást. Forró augusztus volt. Ica hatalmas ötlettel állt elénk: – „Mi lenne, ha mi is megpróbálnánk?”

Mihályfalván alig vannak fiatalok. A szerelvény néha még lassít is, hogy könnyebben felkapaszkodjanak. Mihályfalva, Ica szülővárosa, határmenti település. Nem lesz feltűnő a jelenlétünk, mert nekem is élnek ott rokonaim. A tehervonat naponta többször közlekedik. Az állomásból kiindulva hatalmas kanyart ír le a kertek alatt. Nagyon könnyű felugrani. Miért ne sikerülne.

Ica ismerőseinek szőlőskertje a sínekig nyúlt. Keskeny ösvény a töltés mentén és mindenfelé bokrok. Ideális búvóhelyek és megfigyelőállások. Egy hétvégét a vonatok fürkészésével töltöttünk. Mind túl gyorsnak bizonyult, vagy mi voltunk bátortalanok. Éjszaka is a szőlőben lapultunk, de a sötétség sem hozta meg a szabadulás esélyét. „Nem adjuk fel ilyen könnyen!” – biztatgattuk egymást.

A következő héten friss erőt gyűjtöttünk.

Újabb hétvége, újabb lehetőség. Ica már napokkal korábban odautazott. Amikor feleségemmel, Edittel leszálltunk, az állomásban egy vonat láthatóan az induláshoz készülődött. A sínek melletti úton szaporáztuk lépteinket, hogy mihamarabb a kertek fedezékébe érjünk. Láttuk a szokott helyet, de Ica sehol sem volt. A közeledő vasparipa élénkülő zakatolása reménykeltő csilingelés volt zaklatott fülünknek. Feltűnt a kanyarban és úgy tetszett, ez végre elég lassan közeledik, talán jó lesz a nagy ugráshoz.

A szomszéd szőlőskertből egyszerre előbukkant Ica és egy ismeretlen fiatal pár. Hozzánk hasonlóan ők sem tudták elképzelni életüket a diktatúra árnyékában. A fiú hirtelen a töltésen termett. Mindez talán két másodperc alatt történt. Ez idő alatt épp csak megpillantottuk őket. Sajnos, fel lehetett mérni, a hatalmas gépezet bizony most sem akar kedvünkbe járni. Egyre csak gyorsított. „Hagyjátok, nem érdemes kockáztatni!!” – kiáltottam rájuk, de a fiú már el is tűnt a bokrok takarásában.

A következő pillanatban a felesége fájdalmas sikoltása tompította el a vonat zaját. A férje rosszul mérte fel az ugrást, az egyik lába a vonat alá került. Hogyan is gondolhatta, hogy elsőnek próbálkozik? A felesége hívott segítséget, mi meg kisvártatva elillantunk. A környéket katonák lepték el.

Alig fél órával azelőtt érkeztünk, s újra fényévnyi távolságba kerültek az álmaink. Ekkor valami szokatlant mondtam a lányoknak. Lehet, csak vigasztalni akartam Icát és Editet, magam sem fogtam fel saját szavaimat: „Figyeljünk oda, nézzétek meg, a közeljövőben fog történni valami, s kiderülhet, miért nem kellett sikerülnie a szökésünknek!” – És a sors (?) nemsoká be is igazolta, nem véletlenül szervezte mindezt így.

Kéthét múlva Ica apósa kórházba került, és pár nap alatt meghalt. Makkegészséges parasztember lévén, fel nem fogható a halála. Ica pótolhatatlan támasza volt az anyósának, ezért kellett maradnia. János apja temetésére sem mehetett haza.

Kudarccal végződött szökésünk után két hónappal a mi családunkban is bekövetkezett az, amire hat éven át készülhettünk volna. De hogyan is lehet erre felkészülni? Minden pillanatban bíztunk valami természetfeletti erőben. Hátha köztünk marad. De el kellett mennie.

Akkor nem úgy sikerült a szökésünk, hála Istennek, ahogyan elterveztük, ahogyan nagyon akartuk. Azóta megértettem, miért kellet mindennek úgy történni. Hogy ott lehessek az ágya mellett, és foghassam a kezét – jóságos anyai kezét.

A temetést követő napok egyikén, a sírhant mellett vigasztalni próbáltam édesapámat: „Tudnunk kell, hogy emléke lelkünk mélyén örökké velünk marad, míg mi élünk bennünk ő is él tovább”. Ma már biztosan tudom, nem csak az emlék él örökké!

Három hónappal később, 1989 januárjában sikerült Magyarországon maradnom. A véletlenek ezek után sem kerültek el, sőt, egyre feltűnőbben jelentkeztek. Már a második héten egy kölcsön kapott könyv számtalan nyitott kérdést megvilágított, és elindított a belső vizsgálódás útján. A könyv Dr. Raymond Moody műve: „Élet az élet után”. Ez az amerikai orvos feltette életét a halálközeli élmények tanulmányozására. Az, akit kicsit is foglalkoztatott a legfőbb kérdés, mi az értelme az emberi életnek, s létezhet-e, hogy a halállal nem ér véget a lét, e könyv hatására minden bizonnyal még érdeklődőbb lesz.

Ma tíz éve távozott el közülünk a legszeretettebb édesanya. (Az előbbi sorokat 1998. október 2-án írtam, a halálának tizedik évfordulóján. Mily csoda, hogy a mű átdolgozására – több hónapos felkészülést követően – most, éppen október 2-án érzem magam kellőképpen nyitottnak, pontosan kilenc év elteltével – Köszönöm!)

Ha ezt a könyvet a kilátástalanság éveiben elé tehettem volna, érzem, a határtalan élniakarását megerősíthette volna, s talán még mindig köztünk lehetne – de akkor soha nem indulok el ezen az úton!

Mindenki előtt az ő emlékének, s jóságos Lelkének ajánlom ezt a könyvet, soha el nem múló szeretettel.

Életében megtanította értékelni az életet, halálával megtanította, mi is az élet valódi értelme.

Tudom és érzem, hogy ott, abban az örök létformában boldogság tölti el, mert közvetett módon most is segíthet, hiszen lénye mélyen bevésődött e sorokba. Nemcsak nekem és családomnak segít, hanem minden nyitott lelkű Keresőnek, aki végigéli írásomat.

Szívből ajánlom hát Önnek is e művet, kedves Olvasó, hogy szokatlan módon ugyan, de életének valamennyi kérdésére eredeti feleletre leljen itt.

2007. október 2.

Balogh László Imre

Merülés a belső figyelem világába

(ahol az Isteni teljes emberről – Wholeman – lehull a titok leple)

– A mély ezotéria titkos tana –

Első könyvemben kerültem az ezotéria kifejezés használatát. Körülírtam a jelenséget, és a belső figyelem világának neveztem. Tettem mindezt az idegen szavak mellőzése végett, de leginkább azért, mert a racionális embert is szándékomban állt megszólítani, azokat, akik számára idegen e spirituális terület. Nem volt helyes.

Az írói nevem által fémjelzett Wholeman eszme, kétségtelenül a mély ezotéria titkos tana – vizsgálatakor tehát csakis nyílt tárgyilagossággal lehet célt érni. Mielőtt mindez rémisztően hatna, tisztázzuk a kifejezéseket – az enyéimet, illetve a vallási- és pszichológiai köztudatéit.

- Wholeman = teljes ember, és hólmen – a helyes kiejtése

- Leslie B. Wholeman = László, légy teljes ember – a cél.

- Mély ezotéria = valóban helyes belső odafigyelésnek értelmezni, de azért többről van szó. Az értelmező szótár olyan titkos tanként misztifikálja az ezotériát, ami csak a beavatottak által ismerhető meg. Mindez, ha nincs megmagyarázva, csak részben igaz, és marad elérhetetlen misztikum. Lehet azt mondani egy érettségi tételre, hogy titkos tanítás? Egy tíz éves gyerek számára valóban az. Hét év további fejlődés után a titok egyértelművé válik. Mivel iskolába íratták, beavatott lett – gondolhatnánk, de ez mindössze a lehetőség felkínálása volt. Ez mindenki számára kötelező. Okossá válni, s tudatosan hasznosítani a fejlődés végeredményét, már nem kötelező. Az igazi beavatás az egyén bensőjében születhet meg, amikor megérzi és tudatosítja a tanulás, a fejlődés ízét és hasznát.

Az ezoterikus beavatás születésünkkor történik meg, amikor mindenki számára kötelezővé válik az élet. De tudatosan feltárni bensőnk rejtélyét, és a végeredményt lelkes életimádattal hasznosítani, az sajnos nem kötelező. Ebben segítek, hogy a tudatos önbeavatás még időben történjék meg, a hosszantartó életimádat kedvéért.

- Hit = csak egy dolgot jelenthet: kiindulópont, miszerint hiszem magamról, hogy képes vagyok az önbeavatásra. Képes vagyok utánajárni a benső dolgoknak is, a felmerült kérdésekre pedig ésszerű válaszokat találni. Tudatosan megtapasztalni a spiritualitást – csakis ez lehet cél. A dogmatikus hit egyenlő a nem tudással – erre nincs szükség! Magamban hiszek, de a felismeréseimet tudom!

- Racionális = tudatos, ésszerű. Létező világunk alkotó elemei tökéletesen érthető törvények szerint működnek. Hogyha az ember egy jelenséget pillanatnyilag nem ért, azért nem a jelenség a vétkes, és egyáltalán nem tartható természetfelettinek. Nekünk kell fejlődni és felnőni minden természetes jelenség racionális megértéséhez.

- Véletlen = törvények hatálya alá nem tartozó, nem irányított, befolyásolhatatlan esemény. De ha mindez igaz lenne, akkor viszont minden hamis, amit a természet törvényszerűségeiről ismerünk. Pedig tény, hogy minél szélesebbre tárjuk az emberiség tudását, annál inkább felismerjük a legparányibb összetevőt is átható intelligens törvényeket. Tehát sokkal inkább azt kell kimondanunk, hogy nincsen törvények hatálya alá nem tartozó, nem irányított, befolyásolhatatlan esemény – következésképpen: véletlen nem létezik!!!

- Isten = ? – … de létezik-e Ő, az irányító? Személyként semmiképpen sem! A Wholeman eszmerendszerben a teremtő erőt értelmetlen konkrét személyként nevesíteni. Nem fogunk senkit külső hatalommal felruházni, ugyanis az életirányító-éltető energia, az egyénen belül lakozik.

- Lélek = egy míves kristálypohár tartalma ő, kimerve a végtelen óceánból. Tetszik ez a hasonlat, hiszen az ember is 75 %-ban vízből áll, akárcsak a Föld nevű élőlény.

Amikor a test léte véget ér, eltörik a kristálypohár, s ami addig létének értelmet adott, a tartalom visszakerül a körforgásba – éppen, mint a valós víz. Vajon ez a példa erősíti-e a lélekvándorlás hitét? Később kiderül. Számos kérdést egyelőre még nyitva kell hagynom.

Egy kifejezőbb hasonlat többet is érzékeltethet, s általa könnyebb tovább építkezni. Az emberi test most ne pohár legyen, hanem elegáns limuzin. Üzletember autója sofőrrel. Az Isteni energia része a lelki Én – ő az utasunk.

- Ego = nyilván, ő a sofőr, a tudatos Én. Ő az, aki tevőleg vesz részt a közlekedésben. Gondoskodik az autóról, tankolja, tisztítja, szervizbe viszi, s nyomja a gázt.

E gazdag témakör még szintén nyitva marad. Azért a végkövetkeztetést előre bocsáthatom: kétségtelenül más az élete annak az embernek, aki nem vesz tudomást az utasáról, mint annak, aki aktívan kommunikál vele.

- Agy = amit biztosan tudunk róla, hogy részt vesz a gondolkodásban, két féltekéből áll, és hogy 80%-a víz. Nevetséges, de tény, a 2000-es években a tudományos agykutatás még mindig itt toporog. Állítólag. Persze nem csodálkoznék azon, ha a háttérben azért már előrébb járnának. Például, nagyon szeretnék megoldani az agy és a számítógép összekapcsolását – szerintem, már igenis megoldották. De nem ez a lényeg. Számunkra sokkal érdekesebb néhány, a tudomány által megválaszolatlan kérdés: Mi a gondolat? – az idegsejtek kapcsolódása egy bizonyos agyterületen kimutatható, de maga a gondolat nem határolható be, hogy ettől-eddig tart. Hol tárolódnak a gondolatok és az emlékképek? – nagyjából tudjuk, hány idegsejt van a másfél kilónyi agyban, azt pedig sejtjük, hogy a kapcsolódásaik révén mennyi információ tárolható bennük – az viszont döbbenetes hogy ez a mennyiség csak arra elegendő, hogy a testi funkciók működjenek – szóval hol is tárolódik az életünk során megszerzett ismeret és tapasztalat irdatlan mennyisége?

- Aura = ez a tárolórendszer. Jelenleg nem merülünk a részletekbe, egy gondolat csupán: az aura az Isteni energiamezőből kiválasztott, többrétegű tároló-közvetítő egység, mely szervesen összefügg az agytevékenységgel.

- Polaritás = Jin & Jang – a fizikai valóság minden eleme (az ember tulajdonságait és érzelmeit is beleértve) e két ellentétes előjelű energia ritmusos váltakozásából áll, létrehozva a tökéletes egységet. Ez a harmónia megbontható, legalábbis úgy tűnik, azonban tény, hogy a szétválasztás csak az elmében végezhető el, és kizárólag a megismerés rövid idejére. A megismerés eredménye épp az erők szétválaszthatatlansága lesz. A folyamat a két féltekés agy, illetve a személyiség jellegének függvénye.

- Személyiség – számos zavar abból ered, ha a Lélekkel, azaz a pszichével azonosítjuk. Építkezzünk fokozatosan. Egyelőre a személyiség jelképesen legyen a limuzin és a sofőr együttes fedélzeti számítógép-programja. A sofőr része tudatosan használható, míg a limuzin automatikája reflexszerűen hat. Faladatunk az automatika ellenőrzése!

- Parapszichológia = para-(tudománnyal szembenálló)-lélek-tan. Micsoda zavarkép: para-pszichológus azaz, tudománnyal szembenálló vagyok, amikor a valódi, Isteni Lelki energiarendszerrel foglalkozom? De hát én éppen azt szándékozom igazolni, hogy minden tudásunk pontosan az intelligens Isteni energiamezőből ered.

Ezzel szemben a modern pszichológia (lélek-tan) hallani sem akar az Isteni Lélek tudományos létezéséről. A személyiség rendellenességeit próbálja helyretenni, kizárólag gyógyszerekkel. Ez részben érthető, hiszen a személyiség anomáliái az agyi funkciókban valóban beazonosíthatók – s mindez mi, ha nem száraz kémia?

A valódi psziché, a Lélek ellenben már véletlenül sem vegyületek játéka, hanem tiszta, Isteni finomenergia.

E mérhetetlen ellentmondás a modern pszichoterápia kudarcának oka. Ám ne feledjük, micsoda üzlet a depresszió álbetegségének gyógyszeres szinten-tartása!

- Teremtés = az Intelligens Energia önmagából létre hozta a valamit és a semmit, megindítva a fejlődésüket.

 – A köztudat ámítása, hogy a világ a semmiből lett! [1]

Azért alaptalan kiindulópont, mert a semmi a polaritás egyik része, párja a valaminek! A polaritás ellentétes elemeinek valóra válásához mindig kell egy forrás, egy harmadik erő (!). Miként a világosság és a sötétség létrejöttéhez szükségszerű a fény.

A Jin negatív gravitáció által összesűrített energiát, az érzékszerveink (valami) anyagként határozzák meg. A pozitív Jang, az anyagtalan semmi az ellentétes irányban ható vákuum(?)-energia, mely az érzékelhetetlen űrt, a teret, az anyag úszómedencéjét tölti ki. – (Talán?)

Szemléletes vákuum-kísérletekkel fogok bizonyítani, segítségül hívva a kvantumfizikát, mely által még inkább nyilvánvaló közelségbe kerülünk az Isteni elvhez.

Nemcsak a fizika egyes területeit érdemes kétségbe vonni, de Darwin fajelméletét is felül kell vizsgálnunk. Persze az életképes egyedek szelekciója valóságos tény. S vajon az ember meddig életképes, főként, ha csak a test szerint akar létezni? A civilizált ember Istene, a Pénz lett – ez mily Sátáni energia teremtménye? Nem titok többé.

- Mágikus háttérerők = Kr. előtt 150-ben alakult titkos társaság – most még legyenek Pénzisten Globális Papjai.

- Exotéria = az ezotéria kiegészítő eszmerendszere: a külső világ érthető(-nek tűnő) összefüggéseire mutat rá.

A tiszta ezotéria útja a teljesség harmóniája, ezért nem elégedhetünk meg az egyoldalú belső tisztalátással. Bensőnkben tett felismeréseinket ki kell vetítenünk a külvilágra is. A teljes harmónia akkor áll helyre, ha értem a külvilág, olykor színfalak mögé rejtett viszonyait is.

Környezetünk minden területe velejéig átpolitizált. Nincsenek kivételek, mindenki a rendszer szerves része.

- Politika – értelmező szótár szerint = „államtudomány; uralkodó osztály, vagy párt az ország kormányzásában követett iránya; egy társadalmi csoport az államhatalom megszerzése, megtartása és felhasználása érdekében folytatott tevékenysége; pejoratív értelemben: furfang, ravasz, kiismerhetetlen eljárás.” [2]

Tudjuk, mert a bőrünkön érezzük, az élet bizony igazolja a pejoratív értelmezést: a hatalmat gyakorló szűk csoport, a nemzetek vezetői titkos technikák révén érvényesítik önző hatalmi érdekeiket, élősködve a többségen, elárulva nemzettársaik jóléti törekvéseit.

Demokráciával ámítják a népet, hogy a hatalmat ő gyakorolja, valójában az Oszd meg, és uralkodj! [3] elve érvényesül mindenütt. Ez az alantas eszme valamennyi nemzet történetében felismerhető, ezért feltételezhető, és bizonyítható is egy nemzetek fölött álló hatalom léte. Befolyása alól egyikünk sem vonhatja ki magát.

Már az eddigiekben is számos ellentmondásra, illetve jó néhány nyitott kérdésre utaltam. A könyv utolsó fejezetei feltárják azokat az erőket, melyeknek érdekében áll ezen ellentmondások és a rengeteg megválaszolatlan kérdés fenntartása, és a folyamatos diszharmóniakeltés.

Mindenki számára egyértelmű, hogy akik 2-3 ezer évvel Krisztus előtt csillagászatilag precíz piramisokat tudtak építeni, tisztában voltak azzal, hogy a Föld kering a Nap körül. Mégis, a kereszténységet használva, 1500 éven át, az Isteni törvényeknek fittyet hányva üldözték az igazságot. Pénzisten Globális Papjainak állt érdekében az elmékben fenntartani a sötétséget. Ma is hatékonyan teszik ugyanezt, hisz pontosan ismerik az Isteni energiák törvényszerűségeit. Sikerük abban áll, hogy a megosztott mindkét erőt ők éltetik. Ártanak és segítenek egy időben!

Nem fogunk harcolni velük! A harc csak veszteseket szül! Az egyén megvilágosodik, aminek hatására az ártó erő – akár egy filmnegatív – a fényhatásra magától kiég.

- Precesszió = a tavaszpont eltolódása az Ekliptikán –rendkívül jelentős téma, részletesen kitárgyaljuk majd. Ez a csillagászati jelenség meghatározza bolygónk 2160 éves, úgynevezett Föld-hónapos periódusait. Az egymást követő időszakok elemzésével felismerhetőek a sajátos jellegzetességeik. Mi, akik a XX. századból jövünk, megélhetjük a Kr. előtt 150-ben kezdődött Halak korszak és a 2010-ben induló Vízöntő kor átmeneti időszakát.

Nem véletlen az egybeesés, mint ahogyan semmi sem az. A Kr. előtti 150-es dátumra gondolok, a háttérerő titkos csoportjának megalakulási időpontjára. 2010 spirituális és kultikus jelentőségű fordulópontnak számít – csupán. Az átmenet sokak szerint már az aljas francia forradalommal elkezdődött, illetve a 2001-es igen gyanús merényletekkel ért finisébe. Mit szánnak ezek nekünk???

*

Nézeteim nem vallástagadók, ugyanakkor nem célom egy új igaz hit alapjait lefektetni. Párbeszédet javaslok, közös nevező felderítését, a különbözőség tiszteletteljes elfogadását, túl bármely szemellenzős hit uszításán. – az 1998-ban vallott nézetemet pontosítom: a kereszténység tervezett megsemmisítését követően, a Vízöntőben igenis szükség lesz új eszmére, méghozzá tudásalapú Istenhitre.

2001-ben, három hónappal első könyvem kiadása után elkezdődött valami, s azóta fokozatosan kiéleződni látszik, mégpedig a zsidó gyökerekből, mesterségesen létrehozott két nagy világvallás tudatos összeugrasztása.

Minden feltárt adat szerint a világformáló hatalom a kereszténységet a Halak kor 2160 évére tervezte. 2010-től a Vízöntő kor a világvallások mélyreható megújulását gerjeszti: a dogmák lassan elvesztik létjogosultságukat.

Ezo-exoterikus utunkon mindenképpen törekedjünk az ésszerűség talaján maradni. Tudatosan engedjük el a hit merev dogmáit! Kérem, ne botránkozzék meg vérforraló, mondhatni, eretnek állításaimon. Ne legyen első szóra elutasító, de feltétel nélkül befogadó hívő sem!

SOHA NE HIGGYEN, MINDIG KÉTELKEDJÉK, KUTASSON, KÖVETELJEN ÉSSZERŰ ÉRVEKET!

Csak azért, mert egy állítást meg lehet fogalmazni, még nem kell elhinni! Mindig keressünk megtapasztalt, hasonló helyzeteket! Az új ismeretet vonatkoztassuk saját életükre. Soha ne zárjuk ki a kutatás lehetőségét. A dogmatikus hit visszatartó erő, elvakult szűklátókörűvé tesz, és a saját meggyőződésem eltávolodik a másokétól. Érdemes elgondolkodni, van-e valami közös az eltérő eszmékben. Embertársaink másféle gondolkodása, hite mennyi gyötrelem okozója, pedig pusztán odafigyelés és megértés révén a különbség feldolgozható lenne.

Meglátja, sokkal könnyebb lesz önnön egyediségét elfogadtatni a világgal, (sőt, elsősorban önmagával), ha megérti, hogy a világ miért olyan amilyen, és miért úgy tökéletes, ahogyan van – így, megváltoztathatatlanul.

*

Az alapfogalmak tisztázása tartalmi bevezetőként is szolgált, ugyanakkor érzékeltetni kívántam az ezotéria titkainak feltárásakor érvényesítendő fokozatosság elvét.

Apró fokonként a kör teljessé válik, s minden a helyére kerül. Ismétlem, nemcsak a benső világ titkait rejtő lepel hull le, egyúttal a külvilág összefüggéseit igazgató törvények is letisztulnak, és megszilárdítjuk a Vízöntő kor egész emberiségre érvényes alapelveit.

Az Isteni tökéletesség elfogadása felszabadítja az egyén érzelemdús életimádatát – akár a depresszióban is. A Vízöntő kor új pszichoterápiás módszere az alázat és megfutamodás helyett működő kitörési pontokat kínál.

Jegyzetek és hivatkozások

[1] – creatio ex nihilo – a semmiből való teremtés tana. Szent Ágoston szerint a világot Isten vagy a semmiből teremtette – vagy önmagából, mert rajta kívül nem létezett semmi. Szerinte azonban Isten nem teremthette önmagából a világot, mert akkor egyenlő lenne vele. (!?)

[2] – Bakos Ferenc: Idegen szavak és kifejezések szótára (Akadémia - 1989)

[3] – divide et impera – Oszd meg, és uralkodj! A Római Birodalom politikai módszerét kifejező elv, ami aztán világszerte elterjedt, és máig működő hatalmi módszer.

Felhasznált irodalom

Hans-Peter Waldrich: „Titkos tanok – Ezoterika – Keleti és nyugati tradíciók” 1990 (Édesvíz -1991)

Gál Péter: „A New Age – keresztény szemmel” 1992 (Lámpás - 1994)

Erich von Däniken: „Istenek ivadékai vagyunk – ha a sírok beszélni tudnának” 1987 (Háttér - 1989)

Erich von Däniken: „A jövő emlékei” (Háttér 1990)

Horváth Pál: „Vallásismeret” (Calibra - 1996)

James Redfield, Carol Adrienne „A mennyei prófécia” – Gyakorlati útmutató (Magyar könyvklub 1997)

Per Naroskin: „A felnőtté válás útján” 1995

(Édesvíz - 1998)

Szent Biblia – Károli Gáspár fordítása

Babits Antal: „Bibliai nevek és fogalmak” 1983 (Primo - 1988)

Eddie és Debbie Shapiro: „Kívül az elméden – A legjobb hely a világon” 1992 (Új Vénusz - 1992)

Dr. Egely György, Dr. Dús Magdolna: „Titokzatos erők tudománya? – avagy, magánvélemény a para-jelenségekről” (Háttér - 1989)

Stuart Wilde: „A pénzcsinálás trükkje – Út a sikerhez” 1989 (Édesvíz - 1994)

Dale Carnegie: Sikerkalauz 2. – „Ne aggódj, tanulj meg élni!” (Minerva - 1994) 

Lyall Watson: „A természeten túl – A tudományon innen” 1973 (Édesvíz - 1994)

Anne Moir és David Jessel: „Agysex – A valódi különbség férfi és nő között” 1989 (Gondolat - 1992) 

José Silva, Philip Miele: „Agykontroll Silva módszerével – Életünk megváltoztatásának döbbenetes módja” 1977 (Dr. Domján László - 1989)

Dr. Robert B. Stone: „José Silva az Agykontroll megteremtője” (Agykontroll - 1990)

José Silva, Robert B. Stone: „Agykontroll mesterfokon – (nem csak) az üzleti életben” (Agykontroll - 1992)

José Silva, Robert B. Stone: „Gyógyíthatsz” 1986 (Agykontroll - 1990)

Arató Mihály, Túry Ferenc: „Mindennapi lelki szenvedéseink – Pánikbetegség, kényszerbetegség,  fóbiák, depresszió” (Grafit - 1995)

Rüdiger Dahlke: „A lélek nyelve: a betegség – A kórképek értelmezése és a betegség adta esély” 1992 (Magyar könyvklub - 1998)

Kurt Tepperwein: „Mit árul el a betegséged? – A tünetek nyelve” 1990 (Hungalibri - 1992)

Thorwald Dethlefsen: „A sors mint esély – Eredendő tudás a teljességről – Ezoterikus pszichológia” 1979 (Magyar könyvklub - 1994)

Thorwald Dethlefsen, Rüdiger Dahlke: „Út a teljességhez – A betegség jelentése és jelentősége” 1983 (Magyar könyvklub – 1998)

Feldmann Sándor: „Az ideges félelem – És egyéb fejezetek a pszichopatológia köréből” 1925

(Édesvíz - 1998)

Dr. med. Raymond Avery Moody: „Élet az élet után – Gondolatok a halál utáni életről” 1975

(Ecclesia – 1988)

Osho: „A halál – a képzelt ellenség” 1988

(Amrita - 1996)

Osho: „Az én utam a bárányfelhők útja” 1978 (Amrita - 1997)

Osho: „Tantra – A Lélekhez a szexualitáson keresztül” 1983. (Amrita - 1996)

Osho: „Túl az elme határain” 1988

(Leela Alapítvány – 1997)

Hugh Milne: „Bhagwan a bukott Isten” (Háttér Könyvkiadó Budapest - 1992)

(?) Nostradamus: „Titkok Könyve, Próféciák” (Black & White - 2001)

Erika Cheetham: „A Nagy Nostradamus Könyv” 1973 (Magyar Világ - 1994)

Vághidi Ferenc: „Nostradamus élete és jövendölései a XX. századra” (Merényi kiadó)

Marcus F. Miller: „Nostradamus Beteljesült jóslatok” (J.A.Z.Z. kiadó - 1994)

Henry Ford megbízásából: „A nemzetközi zsidó” 1920 (Új kékszalag - 2000)

(?) „Cion bölcseinek jegyzőkönyvei” 1901 (1999)

Badiny Jós Ferenc: „A sorsdöntő államalapítás” (Ősi Örökségünk Alapítvány - 2000)

Gecse Gusztáv: „Vallástörténeti kislexikon”

(Kossuth - 1983)

„The Lion Encyclopedia of the Bible” Lion Publishing 1986. – Bibliai enciklopédia (Magyar Könyvklub - 1997)

Jacob Allerhand: „A zsidóság története”

E. S. Fischer: „A Magyar forradalom titkos története – 1956 – lehet, hogy másképpen történt?” 1996 (Vagabund - 2006)

Badiny Jós Ferenc: „A sorsdöntő államalapítás” (Ősi Örökségünk Alapítvány - 2000)

Földi Pál: „A német titkosszolgálat a második világháborúban (Pearl Harbour titka)” (Laude)

Sri Chinmoy: „A Lélek kertje”

(Magyar Könyvklub - 1994)

Anthony De Mello: „Ébredj tudatára”

(Gondverő - 1990)

Anthony De Mello: „Forrás fakad” (Korda - 2002)

Irene Dalichow és Mike Booth: „Színgyógymód” (Édesvíz – 1998)

Szepes Mária: „A vörös oroszlán” (Édesvíz - 2005)

Sascha Wuillemet és Andrea-Anna Cavelius:

„Színmeditációk, Mandalák festése” (Magyar könyvklub)

Dr. Masaru Emoto: „A víz üzenetei” (Víztérítő - 2004)

F. E. Eckard Strohm: „Atlantisz angyalai”

(Fény - 1995)

Cey-Bert Róbert Gyula: „A sólyomember visszatér” (Püski - 2006)

Drábik János: „Az illuminátusok új világrendje” (Leleplező Országkrónika könyvújság - 2001)

Zeitgeist (korszellem / a korszak kísértete)

PART I. „The greatest story ever told” – Az eddig hallott legnagyszerűbb történet: video.google.com/videoplay? docid=-6186589598330713558

PART II. „All the world’s a stage” – Az egész világ egy színház: video.google.com/videoplay?docid=-89913171 91173231517   

PART III. „Don’t mind the men behind the curtain” – Ne érdekeljen, ki áll a háttérben:

video.google.com/videoplay?docid=6132500997336473908     

Heribert Illig: „Kitalált középkor / A történelem legnagyobb időhamisítása” (Allprint - 2002) 

Uwe Topper: „A nagy naptárhamisítás / Kitalált évszázadaink rejtélye” (Allprint - 2003)

Héjjas István: „A kvantumfizika alátámaszthatja a parajelenségeket?” – Tanulmány, 2006

Balogh László Imre (Leslie B. Wholeman): „Isteni rejtvény – az ember” 1999 (Aster-box Kft. – 2001)

Balogh László Imre (Leslie B. Wholeman): „Globális összeesküvés” (Digitális magánkiadás - 2003.)

Balogh László Imre (Leslie B. Wholeman) „Nostradamus – a háttérhatalom poétája”

(Sárrét-print kft. - 2004)