Wopera Zsuzsa

Az európai családjog

gyakorlata

Az Európai Unió Bíróságának családjogi tárgyú uniós rendeletekkel kapcsolatos joggyakorlata

Wolters Kluwer • Budapest, 2017

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2017

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info-hu@wolterskluwer.com

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Gócza Éva

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Rajházi Mónika

Felelős szerkesztő: dr. Szilvási Miklós

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Kft.

Tördelés: Korrinfo Kft.

ISBN 978 963 295 655 8

Termékkód: YEB1693

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén,

továbbá a shop.wk.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában

(fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Szerző:

dr. Wopera Zsuzsa

Kézirat lezárva:

2016. december 31.

A kötet az MTA Bolyai János kutatási ösztöndíjának keretei között készült.

© Wopera Zsuzsa, Budapest, 2017

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2017

Előszó

Vitathatatlan, hogy az Európai Unió komoly erőfeszítéseket tesz a nemzetközi párok és nemzetközi családban felnövő gyermekek életét megkönnyítő uniós jogi szabályozás kiszélesítése érdekében, azért, hogy hatékonnyá és gördülékenyebbé tegye a határon átnyúló jelentős számú jogvita elintézését az érintettek számára, különösen a gyermekek szempontjait szem előtt tartva.

Az említett törekvések ellenére az utóbbi években nem voltak látványos eredményei e jogalkotási folyamatnak, a Róma III. rendelet1 megerősített együttműködés keretében történő 2012. évi hatálybalépése óta 2016-ban történt előrelépés a 2011 óta húzódó, a házastársak és bejegyzett élettársak vagyoni viszonyait rendező rendelet-javaslatok elfogadása terén,2 és 2016. nyarán jelent meg a Brüsszel IIa rendelet – a házassági ügyeket lényegében nem érintő – módosítási javaslata (a továbbiakban: Javaslat).3

A Brüsszel IIa rendelet4 (a továbbiakban: rendelet) alkalmazását értékelő 2015. évi Értékelő jelentés5 (a továbbiakban: Értékelő jelentés) szerint 2008. óta folyamatosan emelkedik a nemzetközi párok száma, így a nemzetközi házasságok felbontásának száma is. 2008–2012-ig minden évben hozzávetőlegesen 200 000 polgár érintett a nemzetközi házasságok felbontásával.6 Az Értékelő jelentés megállapította, hogy összesen 175 000–240 000 nemzetközi család tartozik a rendelet hatálya alá.7 Az Értékelő jelentés hat szempont alapján értékelte a rendeletet: relevancia, koherencia, hatásosság, hatékonyság és uniós hozzáadott érték és hasznosság.8

Két, korábban megjelent monográfiámban9 bemutattam a családjog területét érintő uniós jogalkotás joggyakorlatán túl annak hazai és külföldi jogirodalmi elemzését is, de jelen kötetben a joggyakorlat kerül a fókuszba, méghozzá elsősorban az Európai Unió Bíróságának (a továbbiakban: Bíróság) judikatúrája. Ennek egyik indoka, hogy az utóbbi években jellemzően – szemben az uniós jogalkotással – ezen a területen kifejezett aktivitás volt tapasztalható; a Bíróság határozottan előremutató tevékenységet folytatott a rendelet cikkeinek értelmezése téren, ami sok esetben képes volt a rendelet nemzeti bíróságok általi eltérő alkalmazása körüli bizonytalanságok felszámolására. A másik indoka jelen gyakorlatorientált kötet megjelentetésének 2017-ben, hogy mind Magyarországon, mind külföldön hiányoznak azok az up-to-date, a gyakorlatot bemutató és magyarázó összefoglalók (gyakorlati útmutatók), amelyek biztos fogódzót adnak a rendelet egyes cikkeinek megfelelő alkalmazásához. Ezt állapította meg az Értékelő jelentés is, éppen a rendelet és a Hágai Gyermekelviteli és Gyermekvédelmi Egyezmények kontextusában.10

A Bíróság eddig 26 ítéletet hozott a rendelet értelmezését illetően, 2014–2016-ig a Bíróság különösen aktívnak bizonyult, ami egyfelől mutatja a határon átnyúló családjogi ügyek számának fokozatos növekedését, másfelől azt, hogy még bőven vannak „fehér foltok” a rendelet nemzeti bíróságok általi alkalmazásában.

Tíz évvel a rendelet hatálybalépését követően egyes cikkek helyes értelmezési tartománya már aggálytalanul megállapítható, míg sok esetben további pontosítások szükségesek egyes cikkek rendelkezéseinek értelmezéséhez. Ott, ahol a legutóbbi évek magyar joggyakorlata is szervesen kapcsolódik az egyes cikkeknél bemutatott bírói gyakorlatoz, a monográfia azt is idézi.

E kézikönyv műfajú kötettel az a célom, hogy a Bíróság joggyakorlatának értékelő elemzésén keresztül bemutassam, hogy milyen fejlődési tendenciája tapasztalható a határon átnyúló családjogi jogvitáknak, mely rendelkezések értelmezése jelenti a nemzeti bíróságok számára a legtöbb problémát, és milyen válaszokat ad ezekre a jogalkalmazási problémákra a Bíróság.11

A monográfia az európai családjog sarokkövének tekinthető rendelet joggyakorlatát dolgozza fel, oly módon, hogy a Bíróság irányadó joggyakorlatának megállapításait a rendelet egyes cikkeihez rendelve időrendben mutatja be, annak érdekében, hogy a gyakorló jogászokat, jogalkalmazókat, bírókat, ügyvédeket, gyámügyi szakembereket segítse a rendelet cikkeinek helyes értelmezésében. A kézikönyv nem vállalkozik a rendelet valamennyi cikkét elemző joggyakorlat bemutatására, de a norma alkalmazását leginkább befolyásoló ügyeket részletesen analizálja. Döntően a hatállyal, joghatósággal, közrenddel kapcsolatos joggyakorlatra fókuszál a monográfia, amelynek az az oka, hogy pl. a jogellenes gyermekelvitellel kapcsolatos jogalkalmazási, végrehajtással kapcsolatos problémákat a Javaslat részletesen elemzi, és azokra tekintettel teszi meg módosító javaslatait.

Azért vizsgálja a kézikönyv elsődlegesen a rendelet joggyakorlatát, mert a Róma III. rendeletnek, annak ellenére, hogy a megerősített együttműködésben részt vevő tagállamokban 2012 júniusában hatályba lépett, lényegében nincs európai bírósági joggyakorlata, a tartási rendelet alkalmazásával összefüggésben tapasztalható problémák pedig döntően a személyi állapottal kapcsolatos jogviták járulékos kérdéseiként merülnek fel. Ott, ahol ezek kapcsolódnak a rendelet egyes cikkeihez, a tartási rendelet joggyakorlatát is bemutatjuk.

Ahol egy előzetes döntéshozatalra utalt ügy a rendelet több cikkét is érinti, valamennyi cikknél bemutatom a Bíróságnak az adott cikkhez tartozó megállapításait. A feldolgozott ügyek tényállása a kötetben mindig egy alkalommal, lábjegyzetben, szerkesztett módon, a lényeget kiemelve szerepel, és minden cikk tekintetében előzetesen jelzem, hogy melyek a Bíróság által értelmezett rendelkezések, normatartalmak.

Ezúton is szeretnék köszönetet mondani a kötet kiadásáért felelős Gócza Évának és Szilvási Miklós felelős szerkesztőnek a szerkesztésben nyújtott szakmai segítségért és azért az együttműködési készségért, amelyet kiadói munkájuk során mindvégig nyújtottak.

Budapest, 2016. december

A szerző

Rövidítések jegyzéke

Borrás-jelentés

Explanatory Report on Convention on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters by Borrás, Alegría, Professor of Private International Law, University of Barcelona, HL 1998. 07. 16.

Brüsszel I. rendelet

A Tanács 2000. december 22-i 44/2001/EK rendelete a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról

Brüsszel Ia. rendelet

Az Európai Parlament és a Tanács 2012. december 12-i 1215/2012/EU rendelete a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról

Brüsszel II. rendelet

A Tanács 2000. május 29-i 1347/2000/EK rendelete a házassági ügyekben és a házastársaknak a közös gyermekekkel kapcsolatos szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról

Brüsszel IIa rendelet

A Tanács 2003. november 27-i 2201/2003/EK rendelete a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről

Brüsszeli Egyezmény

1968. szeptember 27-i egyezmény a bírósági joghatóságról és a határozatok végrehajtásáról polgári és kereskedelmi ügyekben

Brüsszel II. Egyezmény

1998. május 28-án aláírt egyezmény a joghatóságról és a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról házassági ügyekben

CEFL

Commission on European Family Law (Európai Családjogi Bizottság)

EBHT

Európai Bírósági Határozatok Tára

Értékelő jelentés

Tanulmány a 2201/2003/EK rendelet értékeléséről és módosításának szakpolitikai alternatíváiról, (végleges értékelő jelentés) 2015. május

FamRZ

Zeitschrift für das gesamte Familienrecht

Hágai Gyermekelviteli Egyezmény

a gyermekek jogellenes külföldre vitelének polgári jogi vonatkozásairól szóló, Hágában az 1980. évi október 25. napján kelt egyezmény

Hágai Gyermekvédelmi Egyezmény

a szülői felelősséggel és a gyermekek védelmét szolgáló intézkedésekkel kapcsolatos együttműködésről, valamint az ilyen ügyekre irányadó joghatóságról, alkalmazandó jogról, elismerésről és végrehajtásról szóló, Hágában, 1996. október 19-én kelt egyezmény

Javaslat

A Tanács rendelet-javaslata a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint a gyermekek jogellenes külföldre viteléről [COM (2016) 411.]

Jstv.

2003. évi LXXX. törvény a jogi segítségnyújtásról

HL

Hivatalos Lap (Az Európai Unió Hivatalos Lapja)

HNMK

Hágai Nemzetközi Magánjogi Konferencia

IPRax

Praxis des Internationalen Privat- und Verfahrensrechts

Nmjtvr.

1979. évi 13. törvényerejű rendelet a nemzetközi magánjogról

OJ

Official Journal

Pp.

1952. évi III. törvény a polgári perrendtartásról

Róma I. rendelet

Az Európai Parlament és a Tanács 2008. június 17-i 593/2008/EK rendelete a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról

Róma III. rendelet

A Tanács 2010. december 20-i 1259/2010/EU rendelete a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés végrehajtásáról

Tartási rendelet

A Tanács 2008. december 18-i 4/2009/EK rendelete a tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről

Vht.

1994. évi LIII. törvény a bírósági végrehajtásról

I. Fejezet

A rendelet hatálya, a hatály alól kivett ügytípusok (1–2. cikk)

Értelmezett rendelkezések:

– polgári ügy

– a nemzeti jog szerinti magánjogi vagy közjogi minősítés hatása

– házassági ügyek

= tárgyi hatály házassági ügyben

= személyi hatály házassági ügyben

= érvénytelenítési per megindítása a házastárs halála után

= érvénytelenítési per megindítására jogosult személyek köre

– szülői felelősséggel kapcsolatos ügyek

= a szülői felelősség fogalma

= a rendelet és az öröklési rendelet tárgyi hatályának elhatárolása

= felügyeleti joggal rendelkező személy

= szülői felelősség gyakorlására vonatkozó intézkedés

– a rendelet tárgyi hatálya alól kivett ügyek

= szabadságelvonó intézkedés

= vallási jellegű házasságot felbontó eljárás

– a kivételek megszorító értelmezése

1. cikk

Hatály

(1) A rendeletet a bíróság jellegétől függetlenül az alábbiakkal kapcsolatos polgári ügyekben kell alkalmazni:

a) a házasság felbontása, különválás vagy a házasság érvénytelenítése;

b) a szülői felelősség megállapítása, gyakorlása, átruházása, korlátozása vagy megszüntetése.

(2) Az (1) bekezdés b) pontjában említett ügyek különösen a következőkkel foglalkoznak:

a) felügyeleti jog és kapcsolattartási jog;

b) gyámság, gondnokság és hasonló intézmények;

c) a gyermek személyének, illetve vagyonának gondozásával megbízott olyan személyek vagy szervek kijelölése és feladatai, amelyek képviselik vagy támogatják a gyermeket;

d) a gyermek nevelőszülőknél való elhelyezése vagy intézményi gondozásba helyezése;

e) a gyermek védelmét célzó intézkedések a gyermek vagyonának kezelésével, megóvásával vagy rendelkezésre bocsátásával kapcsolatban.

(3) Ez a rendelet nem alkalmazható:

a) szülő-gyermek viszony megállapítására vagy vitatására;

b) örökbefogadásra vonatkozó határozatokra, örökbefogadást előkészítő intézkedésekre vagy az örökbefogadás érvénytelenítésére, illetve visszavonására;

c) a gyermek családi nevére és utóneveire;

d) a nagykorúvá válásra;

e) a tartási kötelezettségre;

f) a célvagyonra (trust) és az öröklésre;

g) gyermekek által elkövetett bűncselekmények eredményeként tett intézkedésekre.

2. cikk

Fogalommeghatározások

E rendelet alkalmazásában:

  1. „bíróság”: a tagállamok valamennyi, az 1. cikk alapján az e rendelet hatálya alá tartozó ügyekben joghatósággal rendelkező hatósága;

  2. „bíró”: az a bíró vagy olyan tisztviselő, aki a rendelet hatálya alá tartozó ügyekben eljáró bírókkal egyenértékű hatáskörökkel rendelkezik;

  3. „tagállam”: Dánia kivételével az összes tagállam;

  4. „határozat”: a házasság felbontása, a különválás vagy a házasság érvénytelenítése, valamint szülői felelősségre vonatkozó határozat, amelyet egy tagállam bírósága mond ki, függetlenül a határozat elnevezésétől, ideértve az ítéletet vagy végzést;

  5. „az eredeti eljárás helye szerinti tagállam”: az a tagállam, ahol a végrehajtandó határozatot kibocsátották;

  6. „végrehajtás helye szerinti tagállam”: az a tagállam, ahol a határozatot végre kell hajtani;

  7. „szülői felelősség”: egy gyermek személyével, illetve vagyonával kapcsolatos valamennyi jog és kötelesség, amelyet valamely természetes vagy jogi személy határozat, jogszabály hatálya, illetve jogilag kötelező megállapodás útján gyakorol. A szülői felelősség magában foglalja a felügyeleti jogot és a láthatási jogot is;

  8. „szülői felelősség gyakorlója”: olyan személy, aki szülői felelősséget gyakorol egy gyermek felett;

  9. „felügyeleti jog”: a gyermek gondozásával kapcsolatos jogok és kötelességek, és különösen a gyermek tartózkodási helye meghatározásának joga;

10. „láthatási jog”: különösen a gyermek korlátozott időre való elvitelének joga a szokásos tartózkodási helyétől eltérő helyre;

11. „jogellenes elvitel vagy visszatartás”: egy gyermek elvitele vagy visszatartása,

a) amennyiben azt sérti a határozat vagy jogszabály hatálya alapján, illetve azon tagállam joga szerint jogilag kötelező megállapodás útján szerzett felügyeleti jogokat, ahol a gyermek közvetlenül az elvitel vagy visszatartás előtt szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett;

és

b) feltéve, hogy az elvitel vagy visszatartás időpontjában a felügyeleti jogokat közösen vagy önállóan ténylegesen gyakorolták, vagy gyakorolták volna, ha az elvitelre vagy visszatartásra nem kerül sor. A felügyeletet közösen gyakoroltnak kell tekinteni, ha határozat vagy jogszabály hatálya értelmében a szülői felelősség egyik gyakorlója nem határozhat a gyermek tartózkodási helyéről a szülői felelősség másik gyakorlójának hozzájárulása nélkül.

1. A rendelet tárgyi hatálya alá tartozó ügyek

A rendelet tárgyi hatálya alá tartozó ügyeket az 1. cikk határozza meg, eszerint a rendelet tárgyi hatálya alá a személyi állapottal kapcsolatos ügyek közül a házassági ügyek, és a szülői felelősséggel kapcsolatos polgári ügynek minősülő jogviták tartoznak.

1.1. A „polgári ügy” jelentése

A Bíróságnak számos ügyben abban kellett állást foglalnia, hogy a szülői felelősséget érintő ügy „polgárinak” minősül-e, és így a rendelet hatálya alá tartozik.

Annak ellenére, hogy a Bíróság a rendelet hatálybalépését követő legkorábbi döntései ebben is irányt mutattak, az utóbbi években újra egyre több ügyben vetődött fel ez a kérdés a nemzeti bíróságok joggyakorlatában, és kértek jogértelmezést a Bíróságtól.

A rendeletet az 1. cikk szerint a bíróság jellegére való tekintet nélkül a házassági és szülői felelősséggel kapcsolatos polgári ügyekben kell alkalmazni, melyet a rendelet célkitűzéseivel összefüggésben autonóm módon kell értelmezni.

1.1.1. A C felperes-ügy – C-435/06. 

Az első ügy, amelyben a Bíróság a polgári ügy minősítését vizsgálta a C-435/06. számú, „C” felperes ügy volt, amelyben 2007. november 27-én hozott ítéletet.12

A szóban forgó ügyben egy finn bíróság nyújtott be előzetes döntés iránti kérelmet a Bírósághoz 2006-ban, annak megállapítását kérve, hogy a rendeletben meghatározott polgári ügyek fogalmába tartozik-e az olyan, svéd szociális bizottság által, a gyermek állami gondozásba vételére és elhelyezésére vonatkozó döntés, amely mind Svédországban, mind Finnországban egyértelműen a közjog hatálya alá tartozik. Ezenkívül, mivel Finnországban a gyermekvédelem nem csak egy, hanem számos határozat elfogadását követeli meg, a finn bíróság azt a kérdést is feltette, hogy az említett rendelet mind a gyermek állami gondozásba vételéről, mind elhelyezéséről, vagy csak az elhelyezéséről szóló határozatra vonatkozik-e.13

A Bíróság döntésében kifejtette, hogy bár a gyermek állami gondozásba vétele nem szerepel kifejezetten azon ügyek között, amelyek a rendelet 1. cikke (2) bekezdésének megfelelően a szülői felelősségre vonatkoznak, ez a körülmény azonban nem zárhat ki valamely gyermek állami gondozásba vételéről szóló határozatot a rendelet hatálya alól.

A rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében említett „különösen” kifejezés ugyanis azzal jár, hogy az e rendelkezésben szereplő felsorolás példálózó. Ezenkívül a rendelet (5) preambulumbekezdéséből következik, hogy annak érdekében, hogy minden gyermek számára egyenlőséget biztosítsanak, e rendelet kiterjed a szülői felelősségre vonatkozó valamennyi határozatra, beleértve a gyermek védelmére vonatkozó intézkedéseket is.

A rendelet 1. cikkének (1) bekezdése tartalmazza azt az elvet, miszerint e rendelet hatálya a polgári ügyekre terjed ki, azonban nem határozza meg e fogalom tartalmát és alkalmazási körét. Mivel ugyanis a „polgári ügyek” fogalmát a rendelet célkitűzéseinek fényében kell értelmezni, ha egy gyermek állami gondozásba vételéről és elhelyezéséről szóló határozatokat, amelyek egyes tagállamokban a közjog hatálya alá tartoznak, ezen egyetlen oknál fogva kellene kizárni e rendelet hatálya alól, éppen a szülői felelősség területén hozott határozatok kölcsönös elismerésének és végrehajtásának a célja kerülne nyilvánvalóan veszélybe. Ilyen körülmények között meg kell jegyezni, hogy a rendelet 1. cikk (1) bekezdésének és 2. cikke 1. pontjának rendelkezéseiből kitűnik, hogy sem a tagállamok bírósági szervezete, sem a közigazgatási hatóságoknak tulajdonított hatáskörök nem befolyásolhatják e rendelet hatályát és a polgári ügyek fogalmának az értelmezését. Következésképpen a „polgári ügyek” fogalmát önállóan kell értelmezni.14

1.1.2. Az A felperes-ügy – C-523/07. 

A polgári ügy rendelettel kapcsolatos értelmezését erősítette meg a Bíróság a 2009-ben kihirdetett „A” felperes ügyben hozott ítéletében is.

A Bíróság külön kihangsúlyozta, hogy a „polgári ügyek” fogalmát tehát úgy kell értelmezni, hogy az magában foglal akár olyan intézkedéseket is, amelyek valamely tagállam jogában a közjog hatálya alá tartoznak. Álláspontja szerint ezt az értelmezést megerősíti a rendelet (10) preambulumbekezdése, miszerint e rendelet nem alkalmazandó „az oktatást vagy az egészségügyet érintő általános jellegű közjogi intézkedésekre”. Ez a kizárás megerősíti, hogy a közösségi jogalkotó nem kívánta a közjog hatálya alá tartozó összes intézkedést kizárni az említett rendelet hatálya alól. A fenti megállapítások fényében a rendelet 1. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett „polgári ügyek” fogalma kiterjed egy gyermek azonnali állami gondozásba vételét és a saját családján kívül való elhelyezését elrendelő határozatra, ha ezt a határozatot a közjogba tartozó gyermekvédelem keretében hozták.15 (Az ügy tényállását és főbb megállapításait a 8. cikkre vonatkozó ügyek körében ismertetjük.)

1.1.3. A Gogova-ügy – C-215/15. 

A 2015. októberi Gogova-ügyben a kérdést előterjesztő bolgár bíróság arra várt választ, hogy az egyik szülő által benyújtott azon kereset, amelyben azt kéri a bíróságtól, hogy pótolja a gyermeküknek a tartózkodási helye szerinti tagállamon kívüli utazására és a gyermek nevére szóló útlevél kiállítására vonatkozó, a másik szülő részéről hiányzó hozzájárulást, akkor is a rendelet tárgyi hatálya alá tartozik-e, ha az említett gyermek állampolgársága szerinti tagállam hatóságainak az útlevél kiállítására vonatkozó közigazgatási eljárás keretében figyelembe kell venniük az e kereset alapján hozott határozatot.

Az ügyben érintett mindhárom személy, a két szülő és a gyermek bolgár állampolgárok, akik Olaszországban élnek. A jogvita azzal kapcsolatban bontakozott ki, hogy az anya, az akkor 10 éves gyermek lejáró útlevelét kívánta meghosszabbítani, melyhez az apa hozzájárulása is szükséges volt, aki ezt nem tette meg. Az anya Bulgáriában indított pert a hiányzó jognyilatkozat pótlása iránt, ahol az apa számára a keresetlevél kézbesíthetetlen volt, így ügygondnok ellen folyt a per. A másodfokú bíróság azzal szüntette meg az eljárást, hogy miután a jogvita családjogi tárgyú, és határon átnyúló vonatkozású, nincs joghatósága, mert azt a gyermek szokásos tartózkodási helye határozza meg, ami Olaszországban van. A permegszüntető határozat ellen felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő az anya, melynek érdemi elbírálását a bolgár legfelsőbb bíróság attól tette függővé, hogy a Bíróság a rendelet hatálya alá tartozónak tekinti-e a jogvitát, és felfüggesztette eljárását előzetes döntéshozatalt kezdeményezve.16

A Bíróság kiemelte, hogy a rendelet tárgyi hatályát illetően a rendelet 1. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint a rendeletet a bíróság jellegétől függetlenül a szülői felelősség megállapításával, gyakorlásával, átruházásával, korlátozásával vagy megszüntetésével kapcsolatos polgári ügyekben kell alkalmazni. Ezzel összefüggésben a „polgári ügyek” fogalmát nem megszorítóan kell értelmezni, hanem olyan önálló uniós jogi fogalomként, amely – a rendelet (5) preambulumbekezdésében ismertetett célnak megfelelően – kiterjed többek között minden, az említett rendelet értelmében vett „szülői felelősséggel” kapcsolatos kérelemre, intézkedésre, illetve határozatra. E tekintetben a „szülői felelősség” fogalma a rendelet 2. cikkének 7. pontjában tág meghatározást kapott, minthogy a gyermek személyével, illetve vagyonával kapcsolatos valamennyi olyan jogra és kötelességre kiterjed, amelyet valamely természetes vagy jogi személy határozat, jogszabály hatálya, illetve jogilag kötelező megállapodás útján gyakorol.

Bár e rendelet 1. cikkének (2) bekezdése felsorolja a „szülői felelősséggel” összefüggésben az említett rendelet hatálya alá tartozó kérdéseket, ez nem kizárólagos, hanem csupán példálózó felsorolás, ahogyan ezt a „különösen” kifejezés alkalmazása bizonyítja. Annak meghatározásakor, hogy ez a kérelem a rendelet hatálya alá tartozik-e, a kérelem tárgyából kell kiindulni, mely egy gyermek vonatkozásában hozott egyedi határozatra irányul, nem pedig a szülői felelősség gyakorlásának valamennyi módjára. Az a tény sem vezethet a rendelet eltérő értelmezéséhez, hogy a gyermek állampolgársága szerinti tagállam – a jelen esetben Bulgária – hatóságainak a gyermek nevére szóló útlevél kiállítására vonatkozó közigazgatási eljárás keretében figyelembe kell venniük az említett kérelem alapján hozott határozatot.

E tekintetben elegendő azt megállapítani, hogy az olyan eljárás, mint amilyenről az alapügyben szó van, nem vonja közvetlenül maga után az útlevél kiállítását, hanem csupán lehetővé teszi az érintett gyermekkel kapcsolatos szülői felelősség egyik gyakorlója számára, hogy a szülői felelősséget gyakorló másik személy részvétele, jelenléte, illetve hozzájárulása nélkül – a bolgár jogban az útlevél kiállításra vonatkozóan meghatározott többi feltételt nem sértve – a gyermek nevében útlevélkérelmet nyújtson be.

A fenti megfontolásokra tekintettel a Bíróság azt a választ adta, hogy az egyik szülő által benyújtott azon kereset, amellyel azt kéri a bíróságtól, hogy pótolja a gyermeküknek a tartózkodási helye szerinti tagállamon kívüli utazására és a gyermek nevére szóló útlevél kiállítására vonatkozó, a másik szülő részéről hiányzó hozzájárulást, akkor is a rendelet tárgyi hatálya alá tartozik, ha az említett gyermek állampolgársága szerinti tagállam hatóságainak az útlevél kiállítására vonatkozó közigazgatási eljárás keretében figyelembe kell venniük az e kereset alapján hozott határozatot.17

1.1.4. A Child and Family Agency és J. D. közötti ügy – C-428/15.

Az ügyben az Egyesült Királyság és Írország viszonylatában felmerülő ügyben erősítette meg a főtanácsnok a Bíróság korábbi álláspontját, mely szerint a gyermekek állami gondozásba vételéről szóló határozatok „a jellegüknél fogva a közjog hatálya alá tartozó olyan intézkedés keretébe tartoznak, amelynek a célja a gyermekek védelméhez és támogatásához kapcsolódó követelmények kielégítése”. Azt is pontosította, hogy „sem a tagállamok bírósági szervezete, sem a közigazgatási hatóságoknak tulajdonított hatáskörök nem befolyásolhatják e rendelet hatályát és a polgári ügyek fogalmának az értelmezését”. Következésképpen a főtanácsnok ebben az ügyben is megerősítette, hogy noha a rendelet szerinti szülői felelősség formálisan „polgári ügyeket” érint, a nemzeti jogok által adott minősítés közömbös.18 (Az eset ismertetését lásd részletesen a 15. cikknél.)

A Bíróság 2016. október 27-én kihirdetett ítéletében hasonlóképpen foglalt állást. Kiemelte, hogy a rendelet 1. cikkének (1) és (2) bekezdéséből ugyanaz következik, hogy ezeket a joghatósági szabályokat az említett rendelet 2. cikkének 7. pontjában meghatározott szülői felelősség megállapításával, gyakorlásával, átruházásával, korlátozásával vagy megszüntetésével kapcsolatos „polgári ügyekre” kell alkalmazni. A Bíróság azonban már több alkalommal megállapította, hogy a rendeletben a szülői felelősséggel kapcsolatos ügyekben előírt joghatósági szabályokat – a rendelet (5) preambulumbekezdése tükrében – akként kell értelmezni, hogy azokat alkalmazni kell a szülői felelősségre vonatkozó, gyermekvédelmi intézkedések elfogadásával kapcsolatos ügyekben, köztük azokban az esetekben, amikor ezek – valamely tagállam belső joga értelmében – a közjog hatálya alá tartozónak minősülnek. (Lásd különösen: 2007. november 27-i C-ítélet, C-435/06., EU:C:2007:714., 34. és 50–51. pont; 2009. április 2-i A-ítélet, C-523/07., EU:C:2009:225., 24. és 27–29. pont; 2012. április 26-i Health Service Executive ítélet, C-92/12. PPU, EU:C:2012:255., 60. és 61. pont.) Ebből következik, hogy a rendelet 15. cikkét alkalmazni kell a valamely tagállam illetékes hatósága által a gyermekvédelem területén szülői felelősséggel kapcsolatos intézkedések elfogadásának tárgyában a közjog alapján indított keresettel kapcsolatban.19

1.2. Házassági ügyek

A rendelet nem határozza meg, hogy milyen együttélési formát tekint házasságnak. A szakirodalom korábban egységes volt a tekintetben, hogy a rendelet hatálya alá tartozó házasság fogalma alatt csak a különnemű párok monogám együttélési formája értendő, és nem tartozik a rendelet hatálya alá az azonos nemű párok házassága, ill. az egyéb regisztrált élettársi kapcsolatok.

Ez az értelmezés azonban az elmúlt években sokat változott,20 tekintettel arra, hogy egyre több uniós tagállamban21 köthetnek házasságot az azonos nemű személyek22 is, és az így kötött házasság létezőnek és érvényesnek tekintése és felbontása egy másik tagállamban komoly jogalkalmazási dilemmát jelenthet egy-egy tagállam bíróságai számára.

A problémát jelzi a rendelet 2015. évi Értékelő jelentése is, mely szerint nem egyértelmű, hogy a rendelet hatálya kiterjed-e az azonos nemű párok házasságára, ami azt jelenti, hogy jelenleg nem biztosított az azonos nemű párok házasságának felbontása, ha olyan tagállamba költöznek, ami azt nem ismeri el. A szakértői bizottság egyetértett abban, hogy a téma politikai érzékenysége miatt nem lehet döntést hozni a tekintetben, hogy kiterjesszék a rendelet tárgyi hatályát az azonos nemű személyek házasságára is.23

A Bíróság eddig nem értelmezte sem a házasság, sem a család fogalmát. Ez utóbbi tekintetében tett megállapításokat, amikor olyan családokban élő gyermekek feletti szülői felügyelettel kapcsolatban foglalt állást, akiknek a szülei nem éltek házasságban, de olyan házassági ügy, mely alkalmas lett volna arra, hogy a Bíróság kifejtse álláspontját a házasság nemzeti jog alapján történő, vagy éppen autonóm értelmezése körében, nem került a Bíróság elé.

A Javaslat éppen a téma politikai érzékenysége miatt hagyta lényegében érintetlenül a rendelet házassági ügyekre vonatkozó II. fejezetét. Az uniós döntés-előkészítők el kívánták kerülni, hogy a házassággal kapcsolatos tagállamok közötti nézetkülönbségek meghiúsítsák az egyhangú döntés meghozatalát, ami a rendelet szülői felelősséggel kapcsolatos módosításainak is a kudarcát jelentette volna.

A házassági fejezet megnyitása azért lenne elkerülhetetlen, mert a rendelet nem teszi lehetővé a felek között joghatósági megállapodás megkötését házassági ügyekben. Ez járhat olyan következménnyel, hogy a joghatósággal rendelkező bíróság, melyet a rendelet jelöl ki, lényegében megtagadja a Róma III. rendelet szerint alkalmazandó jog alkalmazását, és így a házasság felbontását, arra hivatkozással, hogy a felbontandó házasságot e tagállam nemzeti joga nem tekinti érvényesnek (a magyar családjog szerint létezőnek).

Így előállhat olyan, a jogbiztonság és a kiszámíthatóság szempontjából elfogadhatatlan helyzet, hogy egyetlen joghatósággal rendelkező tagállami bíróság sem fogja felbontani a felek házasságát, mert az a nemzeti joga szerint érvénytelen (magyar terminológia szerint: nemlétező). Ezt a problémát orvosolni tudná a Javaslat, ha lehetővé tenné a joghatósági megállapodást házassági ügyekben, vagy legalább az ún. forum necessitatis bevezetése. Ezzel elérhető lenne, hogy abban az esetben, ha a joghatósággal rendelkező bíróságok mindegyike olyan tagállamban található, amelynek joga a szóban forgó házasságot érvénytelennek (nemlétezőnek) tekinti, akkor is lenne olyan ún. szükségképpeni fórum, mely a házasságot felbontja.24

1.2.1. Az Edyta Mikołajczyk és Marie Louise Czarnecka, Stefan Czarnecki közötti ügy – C-294/15. 

A házassági ügyek 1998-ban kezdődött uniós jog által történő szabályozása óta 2016 májusában született meg az első olyan főtanácsnoki indítvány, ami a rendelet tárgyi hatálya alá tartozó házassági ügyek körében a házasság érvényessége, érvénytelensége iránt indított per tárgyában foglal állást. Az ügy érdekessége, hogy a pert a házastársakon kívül álló személy indította, ráadásul az egyik érintett házastárs halála után.

Az ügyben 2016. október 13-án született ítélet, mely lényegét tekintve nem tért el a főtanácsnoki indítványban megjelenített érveléstől.25

A rendelet fent idézett 1. cikk (1) bekezdés a) pontja szerint a rendelet tárgyi hatálya kiterjed a „házasság felbontására, különválásra vagy a házasság érvénytelenítésére”, úgy, hogy a rendelet 1. cikk (3) bekezdése meghatározza azokat az ügyeket, amelyekre a hatálya nem vonatkozik, melyek között az érvénytelenség megállapítása iránti per nem szerepel.

A Bíróság elé került ügyben az indítványt26 előterjesztő Wathelet főtanácsnok megjegyezte, hogy a házasság érvényességét, érvénytelenségét vizsgáló érdemi döntés csak az után válaszolható meg, miután eldőlt, hogy az alapügyben eljáró lengyel bíróságok rendelkeztek-e joghatósággal. Ez a kérdés képezi az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát.27

Az ügyben állást foglaló lengyel és olasz kormány szerint a házasságnak az egyik házastárs halálát követő érvénytelenítésével kapcsolatos eljárások nem tartoznak a rendelet hatálya alá, mivel az ilyen kereset benyújtásának időpontjában az e keresettel érintett házassági kötelék a házastársak valamelyikének halála miatt már nem áll fenn.

Álláspontjuk alátámasztására hivatkoztak Borrás professzornak a Tanács által 1998. május 28-án jóváhagyott egyezménnyel28 kapcsolatos magyarázó jelentésének29 27. pontjára, amely szerint „házassági ügyekben a joghatóság kritériumainak megállapításánál nem kell figyelembe venni azokat az eseteket, amikor a házasság érvényességét az érvénytelenítésre irányuló valamely kérelem keretében kell vizsgálni, amennyiben az egyik vagy mindkét házastárs elhunyt, mivel ez a kérdés nem tartozik az egyezmény hatálya alá. Ilyen esetek főként örökléssel kapcsolatos előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekkel összefüggésben szoktak felmerülni. Ezek pedig az e tárgyban alkalmazandó nemzetközi okmányok (…) vagy az állam belső jogának hatálya alá tartoznak, ha ez utóbbi rendelkezett erről a lehetőségről.”

A főtanácsnok által hivatkozott az Európai Unióról szóló szerződés K.3 cikke alapján létrehozott, házassági ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló egyezményen alapult az 1347/2000/EK rendelet,30 melyet a rendelet helyezett hatályon kívül.

A Brüsszel II. Egyezmény nem lépett hatályba, mert a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés területének közösségiesedése miatt – a Brüsszeli Egyezményhez hasonlóan – felváltotta egy kötelező és közvetlenül alkalmazandó uniós norma, a már hivatkozott 1347/2000/EK rendelet pontosított címmel, amely azonban lényegében átvette az Egyezmény struktúráját és rendelkezéseit.

A Főtanácsnok – ellentétben a lengyel és olasz érveléssel – úgy véli, hogy a rendeletet a házasság érvénytelenítésére irányuló valamennyi eljárásra alkalmazni kell, még akkor is, ha a házastársak egyike elhunyt, mégpedig független attól a lehetőségtől, hogy ez a kereset kapcsolódhat egy öröklési vitához, ahogyan az alapügyben is.

Az olasz kormány érvelésével ellentétben a főtanácsnok rámutatott, hogy bár az alapügyben szóban forgó érvénytelenítés iránti kereset az egyik házastárs halála miatt már felbomlott házasságra irányul, az nem jelenti azt, hogy ez a kereset nem tartozna a rendelet hatálya alá. A halállal ugyanis ex nunc szűnik meg a házasság, az érvénytelenítés iránti kereset pedig annak ex tunc hatályú megszüntetését eredményezi, ahogy a magyar jogban is. Fennállhat tehát a házasságnak azt követő érvénytelenítéséhez fűződő érdek, hogy az a házastársak valamelyikének halálával megszűnt.

A Bizottság hangsúlyozta, hogy a rendelet 1. cikke (1) bekezdése a) pontjának szövege nem hagy semmi kétséget afelől, hogy ez a rendelet alkalmazandó az alapügybelihez hasonló, a házasság érvénytelenítése iránti keresetre. Ez a rendelkezés egyértelműen, bármi fenntartás vagy kiegészítő feltétel nélkül jelöli ki a tárgyi hatályt. A valamely házastárs halálát követő érvénytelenítés iránti keresetek ráadásul nem szerepelnek azon ügyek között, amelyeket a rendelet 1. cikkének (3) bekezdése kifejezetten kizár annak hatálya alól.

A főtanácsnok kiemelte a Borrás professzor magyarázó jelentésének 27. pontjára alapított érveket illetően, hogy nemcsak, hogy soha nem lépett hatályba a Brüsszel II. Egyezmény, amelynek ez a jelentés a mellékletét képezi, de – ahogyan azt a Bizottság is felvetette – Borrás professzor egyáltalán nem szolgált magyarázattal erre a kizárásra. Sőt, ahogyan arra a Bizottság felhívta a figyelmet, a rendelet célja, hogy az uniós polgárok számára magas szintű kiszámíthatóságot és jogi egyértelműséget biztosítson a nemzetközi jellegű házassági ügyekben a joghatóságra, valamint a határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozóan. A házasság érvénytelenítése iránt az egyik házastárs halála után indított kereseteknek az e rendelet hatálya alóli kizárása tehát ellentétes lenne annak szellemiségével és céljával.

A főtanácsnok véleménye szerint a fent kifejtett indokok alapján – mellyel magam is teljes mértékben egyetértek – a házasság érvénytelenítése iránt az egyik házastárs halála után indított keresetek a rendelet hatálya alá tartoznak.31

A Bíróság 2016. október 13-án kihirdetett ítéletében a rendelet 1. cikke (1) bekezdése a) pontjának szövegével kapcsolatban megjegyezte, hogy ez a rendelkezés a rendelet hatálya alá tartozó ügyek körében többek között a házasság érvénytelenítését is megnevezi, és nem tesz különbséget az alapján, hogy az ilyen keresetet valamelyik házastárs halálához képest mikor indították, vagy, hogy ki jogosult ilyen keresettel bírósághoz fordulni. Ezért ha az említett rendelkezésnek csak a szövegét vesszük figyelembe, úgy tűnik, hogy a házasság érvénytelenítése iránt az egyik házastárs halála után indított kereset a rendelet hatálya alá tartozik.32 A Bíróság emlékeztetett arra, hogy a rendelet 1. cikkének (3) bekezdése taxatív felsorolást ad azokról az ügyekről, amelyeket kizár a rendelet hatálya alól. A harmadik személy által az egyik házastárs halála után a házasság érvénytelenítése iránt indított kereset azonban nem szerepel azon ügyek között, amelyeket a rendelet 1. cikkének (3) bekezdése kizár annak hatálya alól. Ezenkívül, bár igaz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság szerint E. Mikołajczyk eljáráshoz fűződő érdeke az alapeljárásban Zdzisława Czarnecka végrendeleti örökösének jogállásához kötődik, e bíróság tisztázza, hogy a jogvita csak a Marie Louise Czarnecka és S. Czarnecki által kötött házasság érvénytelenítésére irányul, és ezért nem tartozhat a célvagyonra és az öröklésre vonatkozóan a rendelet 1. cikke (3) bekezdésének f) pontjában foglalt kizárás hatálya alá. A rendelettel elérni kívánt cél is alátámasztja e rendelet 1. cikke (1) bekezdése a) pontjának azon értelmezését, hogy a harmadik személy által az egyik házastárs halála után a házasság érvénytelenítése iránt indított kereset a rendelet hatálya alá tartozik. A Bíróság kiemelte, hogy az a tény, hogy az alapügyben szóban forgó érvénytelenítés iránti kereset az egyik házastárs halála miatt már felbomlott házasságra irányul, nem jelenti azt, hogy ez a kereset nem tartozik a rendelet hatálya alá. Nem kizárt ugyanis, hogy valakinek még az egyik házastárs halála után is érdeke fűződhet a házasság érvénytelenítéséhez. Bár az ilyen érdeket az alkalmazandó nemzeti jogra tekintettel kell elbírálni, nem indokolt megfosztani a házasság érvénytelenítése iránt az egyik házastárs halála után keresetet indító harmadik személyt a rendeletben foglalt egységes joghatósági szabályok alkalmazásától. A Bíróság így, egyetértve a főtanácsnoki indítvány megállapításával, arra az álláspontra helyezkedett, hogy a rendelet 1. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a házasság érvénytelenítése iránt harmadik személy által az egyik házastárs halála után indított kereset a rendelet hatálya alá tartozik.33

A Mikołajczyk-ügy alkalmat adott a Bíróságnak arra, hogy állást foglaljon a rendelet személyi hatályáról házassági ügyekben. Ahogyan arra korábban kitértem, a szóban forgó ügyben a házasság érvénytelenítése iránt nem az egyik házastárs indított pert, hanem olyan érdekelt személy, akinek a házasság érvénytelenné nyilvánításához jogi érdeke fűződik, mert öröklési igénye függ attól.

A főtanácsnok indítványában megvizsgálta, hogy a rendelet hatálya a házasság érvénytelenítése iránti olyan keresetekre is kiterjed-e, amelyeket a házastársaktól eltérő személy indított. Hivatkozott a Borrás-jelentésre, melyben nincs szó az érvénytelenítés iránt a házastársaktól eltérő személy által indított keresetek esetén a hatály alóli lehetséges kizárásról. A főtanácsnok a jogtudomány ellentmondásosságát is kiemeli, amennyiben bizonyos szerzők szerint a rendelet 3. cikke hallgatólagosan kizár a hatálya alól a harmadik fél által a házasság érvénytelenítése iránt indított valamennyi keresetet, míg mások szerint el kell ismerni e rendelet alkalmazásának lehetőségét abban az esetben, ha a házasság érvénytelenítése iránti keresetet az ügyész vagy eljáráshoz fűződő érdekkel rendelkező harmadik személy nyújtja be, ugyanakkor azzal, hogy ilyen eljárásban csak az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának elsőtől negyedikig francia bekezdését, valamint a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontját kell alkalmazni. A lengyel és olasz kormány álláspontja szerint a rendeletet nem kell alkalmazni a házasság érvénytelenítése iránt a házastársaktól eltérő személy által indított keresetekre. Elméletének alátámasztására a lengyel kormány előadja, hogy az e rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjában felsorolt több joghatósági ok utal a házastársak közös vagy önálló szokásos tartózkodási helyére, ezzel igazolva, hogy csakis a házastársak lehetnek felek a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos eljárásban.

A főtanácsnok ezzel ellentétben – helyesen – a Bizottság álláspontját támogatva a rendelet 1. és 3. cikkének szöveghű értelmezésére utalt, amely cikkek a rendeletnek a házasság érvénytelenítése iránti kérelmekre való alkalmazását nem kötik a felperes személyéhez. Ráadásul, még ha igaz is, hogy a házassági eljárások személyes jellegűek, vannak esetek, mint például az alapeljárás, amikor harmadik személynek érdeke fűződhet az eljáráshoz, és nincs indok megakadályozni őt abban, hogy erre az érdekre hivatkozzon, mivel azt nemcsak a rendelet, hanem egyúttal az alkalmazandó nemzeti szabályozás alapján is értékelik, így pl. a magyar jog szerint is.

Az ügy szempontjából irreleváns, hogy a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjában felsorolt bizonyos joghatósági okok a házastársak szokásos tartózkodási helyére utalnak, mivel az, hogy a házastársak szokásos tartózkodási helye szerinti bíróság joghatósággal rendelkezik a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos ügyekben, nem zárja ki azt, hogy e rendelet rendelkezéseinek megfelelően harmadik személy ennek a helynek a bíróságához fordulhasson. A főtanácsnok álláspontja szerint a rendelet hatálya a házasság érvénytelenítése iránt a házastársaktól eltérő személy által indított keresetekre is kiterjed.34

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.