Csák / Hoffman / Jakab / Szászi / Tóth

Kommentár a megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól szóló törvényhez

Kommentár a megváltozott munkaképességű személyek

ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló

2011. évi CXCI. törvényhez

Wolters Kluwer • Budapest, 2017

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2017

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info-hu@wolterskluwer.com

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Gócza Éva

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Rajházi Mónika

Felelős szerkesztő: dr. Antal Ildikó

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Kft.

Nyomdai előkészítés: KorrInfo Kft.

ISBN 978 963 295 667 1

Termékkód: YEB1697

Kiadványaink megtekinthetők és megvásárolhatók szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a shop.wk.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia,

mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerzők:

dr. Csák Andrea

Preambulum, 1–2. §, 18. §, 19/A–21/A. §, 27–31. §, 34–36. §, 38/A. §, 38/F. § (1) és (5) bekezdése, 40–201. § (a 43–54. § és 115–117. § kivételével)

dr. Hoffman István   

16/A–16/B. §

dr.  Jakab Nóra

4–5. §, 14. §

Sashegyiné dr. Szászi Erika

3. §, 6. §, 8. §, 15. §, 21/B–21/C. § 22–26. §, 37–38. §, 43–54. §, 115–117. §

dr. Tóth Zsófia

7. §, 9–10. §, 11–13. §, 15/A–16. §, 17. §, 19. §, 21/D. §, 26/A. §, 32–33/A. §, 38/B–38/E. §, 38/F. § (2)–(4) bekezdése, 38/G. §, 39. §

Szerkesztette:

dr. Csák Andrea

Kézirat lezárva:

2017. március 31.

© dr. Csák Andrea, dr. Hoffman István, dr. Jakab Nóra, Sashegyiné dr. Szászi Erika, dr. Tóth Zsófia, Budapest, 2017

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2017

RÖVIDÍTÉSEK JEGYZÉKE

Alaprendelet

az Európai Parlament és a Tanács 2004. április 29-i 883/2004/EK rendelete a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról

Alaptörvény

Magyarország Alaptörvénye

Alkotmány

a Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény

Art.

az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény

Áht.

az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény

Ákr.

általános közigazgatási rendtartásról szóló 2016. évi CL. törvény

Bnytv.

a bűnügyi nyilvántartási rendszerről, az Európai Unió tagállamainak bíróságai által magyar állampolgárokkal szemben hozott ítéletek nyilvántartásáról, valamint a bűnügyi és rendészeti biometrikus adatok nyilvántartásáról szóló 2009. évi XLVII. törvény

Cst.

a családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény

Ebtv.

a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény

Efo tv.

az egyszerűsített foglalkoztatásról szóló 2010. évi LXXV. törvény

Eüak.

az egészségügyi és a hozzájuk kapcsolódó személyes adatok kezeléséről és védelméről szóló 1997. évi XLVII. törvény

Eütv.

az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény

Evtv.

az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről szóló 2009. évi CXV. törvény

Flt.

a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény

Frszr.

a foglalkozási rehabilitációs szakértőkről szóló 8/2012. (II. 21.) NEFMI rendelet

Fot.

a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény

Gyvt.

a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény

Hjt.

a honvédek jogállásáról szóló 2012. évi CCV. törvény

2001-es Hjt.

a Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonáinak jogállásáról szóló 2001. évi XCV. törvény

1996-os Hszt.

a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény

Igszolgr.

a megváltozott munkaképességű munkavállalókat foglalkoztató munkáltató akkreditációs eljárásáért fizetendő igazgatási szolgáltatási díj szabályairól szóló 38/2012. (XI. 16.) EMMI rendelet

Infotv.

az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény

Irányelvek

Irányelvek a funkcióképesség, a fogyatékosság és a megváltozott munkaképesség orvosszakértői véleményezéséhez

Isztv.

az igazságügyi szakértőkről szóló 2016. évi XXIX. törvény

Itv.

az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény

Jat.

a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény

járási hivatal

a megyei kormányhivatal megyeszékhely szerinti járási hivatala, valamint Budapest Főváros Kormányhivatala III. Kerületi Hivatala

Ket.

a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény

Kftv.

a közfoglalkoztatásról és a közfoglalkoztatáshoz kapcsolódó, valamint egyéb törvények módosításáról szóló 2011. évi CVI. törvény

Khetv.

a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi CLXVII. törvény

Korm. határozat

a központi hivatalok és a költségvetési szervi formában működő minisztériumi háttérintézmények felülvizsgálatával kapcsolatos intézkedésekről szóló 1312/2016. (VI. 13.) Korm. határozat

KSH

Központi Statisztikai Hivatal

Met.

a munkaügyi ellenőrzésről szóló 1996. évi LXXV. törvény

Mmr.

a megváltozott munkaképességű személyek ellátásaival kapcsolatos eljárási szabályokról szóló 327/2011. (XII. 29.) Korm. rendelet

Mmtr.

a megváltozott munkaképességű munkavállalókat foglalkoztató munkáltatók akkreditációjáról, valamint a megváltozott munkaképességű munkavállalók foglalkoztatásához nyújtható költségvetési támogatásokról szóló 327/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet

Mmtv.

a megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXCI. törvény

Mt.

a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény

Mvt.

a munkavédelemről szóló 1993. évi XCIII. törvény

NEFMI rendelet

a komplex minősítésre vonatkozó részletes szabályokról szóló 7/2012. (II. 14.) NEFMI rendelet

NRSZH

Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatal

Nrszhr.

a Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatalról szóló 74/2015. (III. 30.) Korm. rendelet

Pftv.

a pályakezdő fiatalok, az ötven év feletti munkanélküliek, valamint a gyermek gondozását, illetve a családtag ápolását követően munkát keresők foglalkoztatásának elősegítéséről, továbbá az ösztöndíjas foglalkoztatásról szóló 2004. évi CXXIII. törvény

Pp.

a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény

Ptk.

a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény

rehabilitációs hatóság  

2017. január 1-jétől az első fokon eljáró rehabilitációs hatóság a megyei kormányhivatal megyeszékhely szerinti járási hivatala, valamint Budapest Főváros Kormányhivatala III. Kerületi Hivatala (járási hivatal), másodfokon eljáró rehabilitációs hatóság Budapest Főváros Kormányhivatala.

2017. július 1-jétől a másodfokon eljáró rehabilitációs hatóság

– a Baranya Megyei Kormányhivatal (Baranya megyére, Somogy megyére és Tolna megyére kiterjedő illetékességgel),

– a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Kormányhivatal (Borsod-Abaúj- Zemplén megyére, Heves megyére és Nógrád megyére kiterjedő illetékességgel),

– Budapest Főváros Kormányhivatala (Budapest fővárosra és Pest megyére kiterjedő illetékességgel),

– a Csongrád Megyei Kormányhivatal (Csongrád megyére, Bács-Kiskun megyére és Békés megyére kiterjedő illetékességgel),

– a Fejér Megyei Kormányhivatal (Fejér megyére, Komárom-Esztergom megyére és Veszprém megyére kiterjedő illetékességgel),

– a Győr-Moson-Sopron Megyei Kormányhivatal (Győr-Moson-Sopron megyére, Vas megyére és Zala megyére kiterjedő illetékességgel) és

– a Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal (Hajdú-Bihar megyére, Jász-Nagykun-Szolnok megyére és Szabolcs-Szatmár-Bereg megyére kiterjedő illetékességgel).

Rjtv.

a rehabilitációs járadékról szóló 2007. évi LXXXIV. törvény

Rjt.

a rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos állományának szolgálati jogviszonyáról szóló 2015. évi XLII. törvény

Ror.

a rehabilitációs orvosszakértői névjegyzékről szóló 47/2012. (XII. 11.) EMMI rendelet

Szaz. tv.

a személyazonosító jel helyébe lépő azonosítási módokról és az azonosító kódok használatáról szóló 1996. évi XX. törvény

Szolgtv.

a szolgáltatási tevékenység megkezdésének és folytatásának általános szabályairól szóló 2009. évi LXXVI. törvény

Szoctv.

a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény

Tbj.

a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény

Tbjvhr.

a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény végrehajtásáról szóló 195/1997. (XI. 5.) Korm. rendelet

Tny.

a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény

Tnyr.

a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény végrehajtásáról szóló 168/1997. (X. 6.) Korm. rendelet

Végrehajtási rendelet

az Európai Parlament és a Tanács 2009. szeptember 16-i 987/2009/EK rendelete a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról

AJÁNLÁS

Mottó: „Törvények még nem döntöttek le válaszfalakat, fiam, azt nekünk

magunknak kell ledöntenünk.” (Részlet Benedek Elek „Testamentum” című írásából)

A törvények előkészítésen dolgozó szakemberek számára első hallásra kicsit elszomorító ez a mondat, hiszen azért dolgoznak, és azon dolgoznak, hogy a törvények által jobb legyen a Világ. Különösen így van ez azon köztisztviselők esetében, akik a megváltozott munkaképességű emberek élethelyzetének javítását szolgáló törvényjavaslatok előkészítésében részt vesznek, hiszen abban a reményben fogalmazzák a paragrafusokat, hogy azok segítenek lebontani azokat a falakat, amelyek akadályozzák a társadalmi integrációt. Az elkötelezett szakemberek mégsem adják csüggedésre a fejüket. Éppen ellenkezőleg, a mondat második felét hallva felkapják a fejüket, hiszen a felszólítás nekik is szól: a válaszfalakat nekik maguknak kell ledönteniük.

Ha jobban elmélyedünk Benedek Elek fiához írt szellemi végrendelete idézett mondatának tartalmában, akkor rájövünk, Benedek Elek nem azt mondja, hogy a törvények mit sem érnek, hanem azt, hogy önmagukban kevesek. Következésképpen a jogszabály-előkészítői nem dőlhetnek hátra „a törvényt elfogadta az Országgyűlés, jó munkát végeztünk” meggondolással. Éppen ellenkezőleg a munka most kezdődik, mostantól kezdve kell élővé tenni a törvény betűjét, elősegíteni, hogy a törvény valóban kifejtse a hatását, és elkezdje a válaszfalakat ledönteni.

A törvény elfogadása és a gyakorlati érvényesülése közötti akadályok eltávolításának egyik fontos lépése a törvény tartalmának közérthetővé tétele mindazok számára, akiket a törvény valamilyen formában érint. Ezért nagyon tiszteletre méltó a Kiadónak az a törekvése, hogy a jelentősebb törvényekről kommentárt készíttet a törvények szabályozási körében leginkább jártos, kiváló szakemberekkel, egyetemi oktatókkal. Nincs ez másként a megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXCI. törvény (a továbbiakban: Mmtv.) esetében sem. E törvény esetében a nehézséget nem a törvény szövegezése jelenti – mivel az jól érthető –, hanem annak az összefüggésrendszernek a bemutatása, amelynek keretei között ez a törvény érvényesül. Maga a kommentár több mint 40 törvényre és még több rendeletre hivatkozik, amelyeknek az egyes rendelkezéseit figyelembe kell venni a törvény végrehajtása során. Vannak ezek között nagyon régi jogszabályok is, hiszen az Mmtv. által szabályozott ellátásokra évtizedekkel ezelőtti jogviszonyok révén is lehet a jogosultságba beszámító biztosítási (szolgálati) időt szerezni. Ugyanakkor viszonylag újszerű szabályok is befolyásolják az Mmtv. végrehajtását, mivel uniós csatlakozásunk óta az Európai Unió – sőt, az ennél szélesebb kört jelentő Európai Gazdasági Térség – tagállamaiban korábban szerzett biztosítási jogviszonyokat is be kell számítani a jogosultságot szerző időbe, egy bonyolult uniós koordinációs mechanizmuson keresztül. Természetesen a kommentár kitér mindezekre a feltételekre is.

A jogi környezet összetettségének a másik oka az, hogy az Mmtv. által szabályozott jövedelempótló ellátások egyfelől egészségbiztosítási ellátásnak minősülnek, másfelől jogosultsági feltételeik között megjelenik a rehabilitálhatóság, amely egy rendkívül komplex, orvosi, foglalkoztatási és szociális elemeket egyaránt magában foglaló fogalom. Ebből következően a törvény megalkotása és alkalmazása során egyaránt tekintettel kell lenni egészségügyi, foglalkoztatási és szociális kérdéseket szabályozó törvényekre, rendeletekre.

A szabályozási környezet komplexitása az Mmtv. végrehajtása során valóban kihívást jelent, ugyanakkor az új szabályozás éppen komplexitása által segíti elő a válaszfalak lebontását a megváltozott munkaképességű személyek foglalkoztatása előtt. A kommentárnak a törvény preambulumához fűzött magyarázó szövege kiválóan bemutatja azt a fejlődési folyamatot, amely a hadirokkantak szociális ellátásának szűk kört érintő szabályozásától elvezetett az Mmtv. megszületéséig. Ennek a folyamatnak egy hosszú szakaszát az jellemezte, hogy a jogalkotó az elveszett munkavégző képesség megállapítására koncentrált, és bizonyos fokú munkaképesség-csökkenés esetén viszonylag nagyvonalú rokkantsági, illetve szociális ellátást biztosított az érintettek számára. Ez az egyszerű megoldás azonban nem ösztönzött a rehabilitációra, azaz tartós inaktivitásra ítélte azokat is, akiknek egyébként lett volna esélyük visszatérni a munkába. Érthető, hogy az egyszerű megoldás ellenkezője, azaz a rehabilitáció előtérbe állítása, a megmaradt képességek hasznosításának elősegítése jogi szempontból és a végrehajthatóság szempontjából is összetett megoldásokat kíván. A nemes célból adódóan a szabályozás összetettsége nem hiba, hanem dicséretes komplexitás. Ezért a kommentár szerzői fontos küldetést teljesítenek a komplex szabályozás megismertetésével. A kommentár nemcsak részletezi az egyes háttérjogszabályokat, hanem bemutatja azok összefüggéseit az Mmtv. rendelkezéseivel. Így a kommentár olvasói nemcsak a Mmtv. szövegének értelmezéséhez kapnak támogatást, hanem feltárul előttük a komplex szabályozás logikája is.

A kommentárt kézbevevő olvasóban felmerülhet a kérdés, miért csak a kihirdetést követő hatodik évben jelenik meg az Mmtv. kommentárja. A kommentárt olvasva választ kap erre a kérdésre. A kommentár ugyanis tartalmazza azokat a bírósági döntéseket is, amelyek a törvény kihirdetése óta születtek. Nem kevés az ismertetett döntéseknek a száma. Ez nyilván összefügg azzal, hogy a magyar Országgyűlés 2011-ben egy olyan törvényt alkotott, amely az alapvetően nyugdíjbiztosítási logikájú szabályozást egy rehabilitációs logikájú szabályozással váltotta fel. Az új szabályozásnak értelemszerűen nem volt még gyakorlata, ezért a gyakorlatban felmerülő kérdésekben a bíróságoknak kellett dönteniük. A Kúriának a kommentárban hivatkozott ítéletei irányt mutatnak a gyakorlatban felmerülő jogértelmezési kérdések megoldásához, így mára már egyértelmű fogódzkodók állnak rendelkezésre a gyakorlati végrehajtás számára. A jogerős bírósági ítéletek összegyűjtésével és bemutatásával a kommentár hasznos segítséget nyújt az Mmtv. gyakorlati alkalmazóinak. Most már rajtuk a sor, hogy az Mmtv. és a kapcsolódó jogszabályok körültekintő végrehajtásával bontsák azokat a falakat, amelyek a megváltozott munkaképességű személyeket elválasztják a munkaerőpiaci integrációtól. Meggyőződésem, hogy ehhez a kommentár hasznos eszközt ad a kezükbe. Olvassák, forgassák, használják, azok érdekében, akiket szolgálnak!

Budapest, 2017. január 17.

Dr. Pulay Gyula

tanszékvezető egyetemi docens

volt közigazgatási államtitkár

ELŐSZÓ

Rokkantság, fogyatékosság, egészségkárosodás, megváltozott munkaképesség, rehabilitáció – fogalmak, melyeket naponta hallunk és használunk, de nem biztos, hogy tisztában vagyunk pontos jelentésükkel. Természetesen, amíg érintetté nem válik valaki – saját betegsége, balesete miatt vagy a családtagja révén – nem is érdeklődünk különösebben az iránt, mit is jelentenek ezek, és milyen ellátások kapcsolódnak az egyes állapotokhoz. Ha azonban ilyen helyzetbe kerülünk, a segítségre azonnal szükség lenne a munkaképesség visszaszerzéséhez, az újbóli munkába álláshoz és a kieső jövedelmek pótlásához. Az érintettek pedig sokan vannak. A KSH 2011-ben végzett felmérésében a 15–64 év közötti korosztály több, mint 20%-a, 1439 ezer ember mondta azt, hogy tartós (hat hónapnál hosszabb) egészségi problémával küzd, és ennek fele, 767 000 fő nyilatkozott úgy, hogy egészségi állapota akadályozza a munkavállalásban, munkavégzésben. Ez óriási tömeg, különösen, ha azt is figyelembe vesszük, hogy a munkaerőpiacon ezeknek az embereknek az elhelyezkedési esélyei sokkal rosszabbak, mint egészséges embertársaiké. Az adatok ezt még drámaibban mutatják: ugyanezen vizsgálat szerint a megváltozott munkaképességűek foglalkoztatási rátája 18,1% volt, szemben ugyanennek a korosztálynak az átlagos 60,8%-os rátájával.

A megváltozott munkaképességűek ellátásaira és foglalkoztatására vonatkozó szabályok talán a legtöbbször változtak a szociális ellátórendszer egyes elemei közül. A magyar szabályozás az elmúlt 10 évben két rendszerértékű átalakítást is megélt, az elsőt 2008-tól, a másodikat 2012-től. Minden változás egyúttal azt is jelenti, hogy vagy meg kell hagyni a korábbi ellátásokat, és ezek mindaddig részei lesznek a rendszernek, amíg ezekből emberek részesülnek, vagy rendelkezni kell a meglévő ellátások átalakításáról is. Ez utóbbi radikálisabb megoldás, ami rendszerint nagyobb érdeksérelemmel és nehezebben áttekinthető, értelmezhető és alkalmazható szabályokkal zajlik. A megváltozott munkaképességűek ellátásainak a 2011. évi CXCI. törvénnyel (a továbbiakban: Mmtv.) bevezetett új rendszere ezt a radikális átalakítást választotta. Az új törvény csak annyiban épített a 2008-as módosításokra, hogy még markánsabbá tette a megmaradt munkaképesség hasznosításának, azaz a rehabilitációnak az elsődlegességét. Ehhez átvette a megmaradt munkaképesség komplex vizsgálatának és minősítésének a tapasztalatait, ugyanakkor a jövedelempótló ellátások rendszerét is a mielőbbi munkába való visszavezetésnek rendelte alá. A megváltozott munkaképességűek új ellátásai, a rokkantsági és a rehabilitációs ellátás annyiban megőrizték korábbi társadalombiztosítási jellegüket, hogy a jogosultsághoz előzetes munkában töltött időre van szükség, annyiban azonban szakítottak a hagyományos biztosítási elvekkel, hogy az ellátások mértéke nem igazodik a korábbi munkajövedelmekhez.

A változások jogi kihatását és csak a jogrendszert érintő következményeit jól jelzi az, hogy a törvény 39 érdemi §-ához 160 módosító, hatályon kívül helyező rendelkezés kapcsolódott. Egy ilyen horderejű átrendezést még a jogalkalmazóknak is nagyon nehéz nyomon követni, de szinte lehetetlen az érintettek számára. Ezért óriási jelentőségű, hogy a szociális ágazat kommentárjai sorában a szociális törvény és a gyermekvédelmi törvény mellett most az Mmtv. kommentárja is megjelenik.

Az érintettek körében eddig csak a megváltozott munkaképességgel élőkről szóltunk, de a rehabilitációhoz munkahelyek tömegére is szükség van, mégpedig olyan munkahelyekre, melyek képesek figyelembe venni a megváltozott munkaképességet, sőt maguk alkalmazkodnak ezekhez a munkavállalókhoz. Ez a vállalkozások számára olyan többletteherrel jár, amit egy sajátos állami „újraelosztással” kompenzálni kell. Azok a vállalkozások, melyek vállalják ezeket a többletterheket, állami támogatásban részesülnek, míg a többieknek részt kell vállalni ennek költségeiből. Ez a kompenzációs újraelosztó rendszer nemcsak Magyarországon, hanem Európában, sőt a világ más tájain is széles körben ismert és alkalmazott. Így tehát, ha a megváltozott munkaképességűekre vonatkozó állami szabályozás címzettjeiről beszélünk, ehhez a munkáltatók számottevő részét is hozzá kell értenünk. Az Mmtv. mindezeket a viszonyokat – a korábbi széttagolt szabályozáshoz képest – egy törvénybe foglalja bele.

Az Mmtv. címzetti köre azonban még ennél is lényegesen tágabb, mert a munkaerő szabad áramlásának uniós alapelvéből következően potenciálisan kiterjed minden uniós munkavállalóra és azokra is, akik más jogviszonyukkal jogot szerezhetnek rokkantsági és rehabilitációs ellátásokra, ha munkaképességük csökken vagy elveszítik azt. Ezek az ellátások ugyanis részei a társadalombiztosítási rendszerek európai koordinációs mechanizmusának, mely lehetővé teszi, hogy az egyik tagállamban megszerzett jogosultságokat és várományokat egy másik tagállamban is érvényesíteni lehessen.

Az Mmtv. – a szociális törvényhez és a gyermekvédelmi törvényhez képest – lényegesen újabb jogszabály, alkalmazása mindössze ötéves múltra tekint vissza. E viszonylag rövid idő ellenére komoly bírói gyakorlat alakult ki a törvény alkalmazása során, sőt alkotmánybírósági döntés is született egyes rendelkezéseiről. A kommentár műfajához igazodva ez a kiadvány is a törvényszöveg, a tematikusan kapcsolódó többi jogszabály, a végrehajtási rendeletek bemutatása, összefüggéseik feltárása mellett teljes körben feldolgozza a bírói gyakorlatot is.

Az Mmtv. kommentárját haszonnal forgathatják a megváltozott munkaképesség megállapítását, a rehabilitációt, az ellátások odaítélését végző szakemberek: jogászok, orvosok, igazgatási dolgozók, szociális munkások, foglalkoztatási rehabilitációs vagy orvosszakértők. Hasznos ismeretekre tehetnek szert a megváltozott munkaképességűeket alkalmazó vagy éppen rehabilitációs hozzájárulást fizető munkáltatók. A megszövegezés áttekinthetősége és a világos magyarázatok még arra is alkalmassá teszik a kiadványt, hogy az ellátásokra szorulók választ találjanak benne jogi kérdéseikre. Végül – mint minden ilyen összefoglaló munka – nagy segítséget jelent azoknak a szakembereknek a képzésében és továbbképzésében is, akik majd ezen a területen helyezkednek el.

Budapest, 2017. március 17.

Dr. Fazekas Marianna

habil. egyetemi docens

2011. ÉVI CXCI. TÖRVÉNY
A MEGVÁLTOZOTT MUNKAKÉPESSÉGŰ
SZEMÉLYEK ELLÁTÁSAIRÓL
ÉS EGYES TÖRVÉNYEK
MÓDOSÍTÁSÁRÓL

Preambulum

Magyarország Alaptörvénye XII. cikkének végrehajtása érdekében az Országgyűlés a megváltozott munkaképességű személyek megmaradt, fejleszthető képességeire épülő foglalkoztatás központú rehabilitációjának, társadalmi reintegrációjának, foglalkoztatásának elősegítésére, továbbá a kieső jövedelem miatti keresetpótlás érdekében a következő törvényt alkotja:

Mmtv. preambulumához

A sebesült, rokkant emberek ellátására vonatkozó első normatív szabályok jellemzően a háborúk során sérülést szenvedett katonák ellátására vonatkozó igények alapján kerültek elfogadásra. Az 1875. december 27-én szentesített, és az Országgyűlés mindkét házában december 28-án kihirdetett, a közös hadsereg (haditengerészet) és a m. kir. honvédség egyéneinek katonai ellátásáról szóló 1875. évi LI. törvénycikk még csak szűk személyi kör tekintetében, de többféle ellátást is biztosított a sebesülést szenvedettek számára, mint például az állandó vagy időleges nyugdíjat, a sebesülési pótdíj engedélyezését, vagy valamely rokkantak háza helyi állományába való felvételt. Az 1875. évi LI. törvénycikk a rokkantak pénzbeli segélyének összegét még nem a rokkantság mértékéhez igazodóan, hanem a rokkant személy katonai rangjához viszonyítva határozta meg. Az ipari és kereskedelmi alkalmazottaknak betegség és baleset esetére való biztosításáról szóló 1907. évi XIX. törvénycikk létrehozta a címben szereplő személyi kör kötelező balesetbiztosítását. 1915-ben újabb törvényt hoztak a rokkantak és az elesettek hátrahagyottainak segélyezéséről, ahol a segélyek összegét már a rokkantság mértékéhez kötötten állapították meg. A jogintézmény fejlődésében a következő jelentős lépést a társadalombiztosítási elv megjelenése jelentette, amely az állami társadalombiztosítás szervezetéről szóló 1950. évi 36. törvényerejű rendeletben nyert szabályozást. A dolgozók betegségi biztosításáról szóló 1955. évi 39. törvényerejű rendelet pedig már önállóan szabályozta a betegségbiztosítási ellátásokat a dolgozók egészségvédelme, a betegségek megelőzése és munkaképtelenségük esetén a dolgozók segítése céljából. A társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvény újra egységes szabályozást teremtett, a biztosítottak számára betegségi és anyasági ellátásra, családi pótlékra, nyugellátásra és baleseti ellátásra való jogosultságot egyaránt biztosított. A megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXCI. törvény (a továbbiakban: Mmtv.) az elfogadását közvetlenül megelőzően alkalmazott, a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (a továbbiakban: Tny.) és a rehabilitációs járadékról szóló 2007. évi LXXXIV. törvény (a továbbiakban: Rjtv.) alapján járó rokkantsági, baleseti rokkantsági nyugdíj, és rehabilitációs járadék, valamint az egészségkárosodott személyek szociális járadékai helyett vezette be a megváltozott munkaképességű személyek ellátásait.

Az Mmtv. Magyarország Alaptörvénye (a továbbiakban: Alaptörvény) XII. cikkében foglalt rendelkezések végrehajtásával összhangban került elfogadásra. A XII. cikk (1) bekezdése értelmében mindenkinek joga van a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához, valamint a vállalkozáshoz. Képességeinek és lehetőségeinek megfelelő munkavégzéssel mindenki köteles hozzájárulni a közösség gyarapodásához. A XII. cikk (2) bekezdése a fenti kötelezettség teljesíthetősége érdekében meghatározza az állam feladatát, vagyis rendelkezik arról, hogy Magyarország törekszik megteremteni annak feltételeit, hogy minden munkaképes ember, aki dolgozni akar, dolgozhasson. Bár a preambulum kifejezetten nem utal rá, de az Mmtv. az Alaptörvény XIX. cikk (1) bekezdésében foglalt azon rendelkezéshez is közvetlenül kapcsolódik, amely kimondja, hogy többek között betegség, rokkantság, illetve fogyatékosság esetén minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult.

Az Mmtv. preambuluma az Alaptörvényből is következő és a törvény megalkotása során szem előtt tartott azon két célkitűzést emeli ki, amelyek meghatározóak a fogyatékkal élő, egészségkárosodást szenvedett emberek élete szempontjából.

Az egyik legfontosabb elem a megváltozott munkaképességű személyek megmaradt, illetve fejleszthető képességeire épülő rehabilitáció, amely lehetővé teszi a megváltozott munkaképességű személyek számára az öngondoskodást, a foglalkoztathatóságot, ez által a társadalomba történő be- vagy visszailleszkedést. Alapvető cél, hogy hatékonyabb segítséget kapjanak a munkavállaláshoz, a keresőtevékenység végzéséhez, amellyel saját és családjuk fenntartásáról is képesek gondoskodni. Mindez hozzájárulhat az állami gondoskodás lehetőségeitől való függőség megszüntetéséhez, az egyenlő esélyek biztosításához, lehetőséget teremtve a tejes értékű és értékes munka végzésére, az önfenntartásra és az életszínvonal növelésére. E célkitűzés tehát hátránykompenzáló elemeket tartalmaz.

A másik célkitűzés az egészségkárosodás következtében kieső jövedelem pótlása, amelyre szükség lehet a rehabilitáció időtartama alatt, vagy súlyosabb esetekben hosszabb távon is.

A megváltozott munkaképességű személyek ellátásainak elnevezései is e kettős célkitűzéshez igazodnak, ennek megfelelően, a későbbiekben kifejtett elvek szerint különböztethetjük meg a rehabilitációs ellátást és a rokkantsági ellátást.

Az Mmtv. elfogadását megelőzően az egészségkárosodáson alapuló ellátások keretében sokféle, több jogszabályban meghatározott, bonyolult, nehezen áttekinthető ellátási forma (rokkantsági nyugdíj, baleseti rokkantsági nyugdíj, rehabilitációs járadék, rendszeres szociális járadék, átmeneti járadék, bányász dolgozók egészségkárosodási járadéka, rokkantsági járadék) létezett. Az egészségkárosodott személyek ellátórendszere tehát széttagolttá vált, a különböző típusú ellátások eltérő szabályozás és fogalmi keretek mellett nyújtottak segítséget az egészségkárosodott, megváltozott munkaképességű személyek számára, és eltérő mértékben tartalmaztak rehabilitációs, a munkaerőpiacra való visszatérést segítő és ösztönző elemeket. Az Mmtv. több ellátás megszüntetésével új, egységes ellátásként vezette be a megváltozott munkaképességű személyek ellátásait, ahol a korábbinál még nagyobb hangsúlyt kapott a rehabilitáció szükségessége.

Szemléletváltás következett be az ellátásra való jogosultságot megalapozó minősítési rendszerben is, amennyiben az egészségkárosodás mértékének meghatározására irányuló korábbi, nem egységesen alkalmazott rendszer helyett olyan új elvekre épülő minősítés került bevezetésre, amelynek lényege, hogy nem a károsodás, vagy a munkaképesség-csökkenés mértékét vizsgálja, hanem a preambulumban is kiemelt rehabilitációs célhoz igazodóan a fennálló egészségi állapot százalékos mértékét és a rehabilitálhatóságot.

A komplex minősítés és a komplex rehabilitáció rendszerének alapját az Országgyűlés által 2007. június 18-án elfogadott Rjtv. és végrehajtási rendeletei teremtették meg azáltal, hogy a rokkantsági, baleseti rokkantsági nyugdíj és a rehabilitációs járadék ellátások elhatárolására bevezetésre került a rehabilitálhatóság, mint jogosultsági feltétel, valamint a szakmai munkaképesség fogalma. Ekkor jelent meg a kieső jövedelem pótlásának célja mellett hangsúlyosan a rehabilitáció, mint elsődleges cél, annak érdekében, hogy a megállapított ellátás lehetővé tegye a fogyatékos vagy egészségkárosodást szenvedett személyeknek a számukra megfelelő munkahelyen történő elhelyezkedést, ezáltal a rendszeres jövedelemszerzést és a társadalomba történő visszailleszkedést. Ennek érdekében már 2007-től a szakértői bizottság a komplex minősítés keretében a rehabilitálhatóság megállapítása során az érintett személy egészségkárosodásának mértékét, szakmai munkaképességét, személyi adottságait, képzettségét, szakmai gyakorlatát, a rehabilitációt is befolyásoló szociális körülményeit, közvetlen és tágabb fizikai, társadalmi környezetét, valamint a munkaerőpiaci lehetőségeit is figyelembe vette, és ennek megfelelően kerültek meghatározásra a rehabilitációs járadékban részesülő személyek foglalkoztatási, orvosi, és szociális szempontú rehabilitációs szükségletei. A komplex rehabilitáció a rehabilitációs szükségletfelmérésen alapult, meghatározva azokat a rehabilitációs szolgáltatási elemeket, amelyek a munkaerőpiacra való visszatérést segítették.

Az Mmtv. a preambulumban megfogalmazott célkitűzéssel összhangban a komplex minősítés korábbi rendszerét fejlesztette tovább a minősítés részletes szakmai szabályainak kidolgozásával is. Az Mmtv. végrehajtására kiadásra került a komplex minősítésre vonatkozó részletes szabályokról szóló 7/2012. (II. 14.) NEFMI rendelet (a továbbiakban: NEFMI rendelet), amely most már konkrét, normatív szabályokat tartalmaz a komplex minősítés során az egészségi állapot vizsgálata, a rehabilitálhatóság foglalkoztatási szempontú vizsgálata és a rehabilitálhatóság szociális szempontú vizsgálata tekintetében.

Szintén a megváltozott munkaképességű személyek megmaradt, fejleszthető képességeire épülő foglalkoztatásközpontú rehabilitációja érdekében került bevezetésre az ún. Rehabilitációs kártya, és alakult át a rehabilitációs szolgáltatások, illetve a megváltozott munkaképességű személyek foglalkoztatásához nyújtható támogatások rendszere is.

A megváltozott munkaképességű személyek ellátásai – csakúgy, mint az általa felváltott egyes korábbi ellátások, a rokkantsági, baleseti rokkantsági nyugdíj és a rehabilitációs járadék – a szociális ellátórendszeren belül a társadalombiztosítás alrendszerébe tartozó ellátások. A társadalombiztosítás meghatározott társadalmi kockázatok bekövetkezése esetén – amilyen például a betegség, öregség, munkanélküliség – járulékokból finanszírozott, jellemzően, de nem kizárólagosan pénzbeli ellátásokat nyújt, anélkül, hogy az ellátott rászorultságát bármilyen módon vizsgálná, azaz az ellátott vagyoni és jövedelmi viszonyait figyelmen kívül hagyja. A megváltozott munkaképességű személyek ellátásai tekintetében is érvényesülnek tehát azok a társadalombiztosítási ellátásokra vonatkozó általános alapelvek, amelyeket Magyarországon jelenleg a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Tbj.) 1–3. §-ai rögzítenek. A társadalombiztosítás keretében létrejövő jogviszonyokra az egyéni felelősség, öngondoskodás követelményei és a társadalmi szolidaritás elvei vonatkoznak. A Tbj. 2. §-ában meghatározott definíció szerint a társadalombiztosítás egy társadalmi szintű kockázatközösség, amelyben való részvétel a törvényben meghatározott szabályok szerint kötelező. Az egyéni felelősség elve azt jelenti, hogy mindenki járulékfizetési kötelezettség alapján szerezhet jogot saját maga és törvényben meghatározott hozzátartozója javára az egyes társadalombiztosítási ellátásokra. A pénzbeli társadalombiztosítási ellátás összege – ha törvény kivételt nem tesz – arányban áll a biztosítottnak az ellátás fedezetére befizetett járulék alapjául szolgáló jövedelmével. Fontos garancia és szolidaritási elem azonban, hogy az állam a társadalombiztosítási ellátások fedezetét akkor is biztosítja, ha a társadalombiztosítás kiadásai a bevételeket meghaladják.

A Tbj.-ben meghatározott alapelvek mellett jelentős garanciák fűződnek a társadalombiztosítási ellátásokhoz az Alkotmánybíróság korábbi döntései értelmében is. Vagyis mindazon társadalombiztosítási szolgáltatások esetében, ahol a biztosítási elem szerepet játszik, a szolgáltatások csökkentésének vagy megszüntetésének alkotmányossága a tulajdonvédelem ismérvei szerint bírálandó el [43/1995. (VI. 30.) AB határozat]. A biztosítási elem lényege a járulékfizetés ellenében járó szolgáltatás, és mivel az állam a járulékfizetési kötelezettség megállapításával a tulajdont vonja el, a tulajdonhoz hasonló védelmet is kell nyújtania. Ez azt jelenti, hogy csak közérdekből és az arányosság figyelembevételével van helye korlátozásnak a változás célja és eszköze összemérésével.

Magyarország Alaptörvényének átmeneti rendelkezései értelmében a Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 2011. december 31-én hatályos 70/E. § (3) bekezdés harmadik mondatát az akkor nyugellátásnak minősülő ellátásokra (ide tartozott a rokkantsági, baleseti rokkantsági nyugdíj és a rehabilitációs járadék is), azok feltételeinek, jellegének és összegének megváltoztatása, más ellátássá alakításuk vagy megszüntetésük tekintetében 2012. december 31-éig alkalmazni kellett. Az Alkotmány 70/E. § (3) bekezdése úgy rendelkezett, hogy az általános öregségi nyugdíjkorhatár betöltését megelőzően folyósított nyugellátás törvényben meghatározottak szerint csökkenthető és szociális ellátássá alakítható, munkavégzésre való képesség esetén megszüntethető. A felhatalmazás ellenére az Mmtv. hatálybalépésével a megváltozott munkaképességű személyek ellátásai nem a szociális ellátások keretében, hanem továbbra is társadalombiztosítási ellátásként kerültek szabályozásra. A fenti okok miatt a megváltozott munkaképességű személyek ellátásainak Mmtv.-ben meghatározott bizonyos szabályai – a későbbiekben kifejtettek szerint – a Tbj. fogalomhasználatához, rendelkezéseihez igazodnak az ellátások társadalombiztosítási jellege miatt.

A korábbi ellátási formáktól, a rokkantsági, baleseti rokkantsági nyugdíjtól és a rehabilitációs járadéktól eltérően azonban a megváltozott munkaképességű személyek ellátásai a társadalombiztosítási alrendszeren belül már nem a nyugdíjbiztosítási ellátások, hanem a társadalombiztosítás másik ága, az egészségbiztosítási ellátások közé kerültek besorolásra. Az egészségbiztosítási ellátások korábbi felosztása (egészségügyi szolgáltatás, pénzbeli ellátások és baleseti ellátások) egy újabb ellátástípussal, a megváltozott munkaképességű személyek ellátásaival bővült. Ebből következően az Mmtv. rendelkezései több esetben is a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény (a továbbiakban: Ebtv.) szabályaira épülnek, azokkal összhangban kerültek meghatározásra (például a hatósági döntés módosítására, visszavonására, a visszafizetésre, megtérítésre vonatkozó §-ok), és azokkal összhangban kell alkalmazni.

Az Mmtv. a fentieken túlmenően szorosan kapcsolódik a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény (a továbbiakban: Flt.) rendelkezéseihez is, tekintettel a preambulum elsődleges rehabilitációs célkitűzésére. Mindkét törvény célja a foglalkoztatás, keresőtevékenység, a munkaerőpiacra történő beilleszkedés segítése a sokszor azonos vagy hasonló szolgáltatások által.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.