Gárdonyi Géza

Durbints sógor

VAGY MÁS SZÓVAL
EZ A KÖNYV LEG FŐKÉPPEN
DURBINTS SÓGORRAL FOGLALATOSKODIK,
BENNE VAN A SÓGOR TZETHALÁLA IS
MÖG MÁS EFFÉLE KÖSERVES
TÖRTÉNETÖK

IRTAM ÉN MAGAM
AZ SALYÁT KEZEMMEL
GÖRE GÁBOR
BIRÓ ÚR

EBBÜL A KÖNYVBÜL EZ MÁN A
KILENTZEDIK ERESZTÉS MER MÖ
GEN ELFOGYOTT

NYOMTATTÁK EBBE A ZESZTENDŐBE
DANTE ÚR
KÖNYVESPÓTZÁRUL KAPKODHATÓ
MÖG MINDÖN KÖNYVES BÓTBUL

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2018

EPUB ISBN 978-963-453-380-1

MOBI ISBN 978-963-453-381-8

TARTALOM

Itt kezdődik.
A sógor élete, ahogyan ü elmondogatta

A sógor így pitvarolt

Itt mán mögzavarodik a szerelöm

Mire verratt a sógor?

A püspök mög a tehén

Em mán itt nem a sógor szava, hanem a zenyim,
vagyis az ugligetbe szörzött tapasztalat

Tovább így vót az Ugligetbe szörzött tapasztalat

Az nagy vizi veszödelemrül szóló tapasztalat

Levél az dignáziumrul

A zigasság mög a köhögés

Durbints sógor nyavajája tzethalála és mögbötsülése

Levél az község emlékezetiről

Az temetés mög igy vót

Levél a tzigányokrúl

Levél a Szent Göllér högyrül mög a gyesznó torrul

Levél az tanító urnak haza

Hogyan élnek az Bárók?

Levél a gyeszno rivásárul.
Emmán itthon történt

Itt kezdődik
A sógor élete, ahogyan ü elmondogatta:

Mert mondok irtam én mán lórul is, kutyárul is, mér ne irnánk kendrül is Durbints sógor.

- Minek az? aszondi.

De mondok egymás élete ösmeretétül okosodik a zembör. Ha valaki soha iskolába nem lyárt tsak ennek is annak is a zéletit halli, hogy forgott a zéletnek mindönféle forgójába, hát abbul többet okosodik, mintha 9-tz iskolát kilyárt vóna.

A sógor aztán mögindult.

- Nohát irja le kend, ahogy elmondom.

- A születésömön kezdöm, ö. m. a f. de hogy mijik esztendőbe születtem? azt mán édösanyám is elfelejtötte, no de mög is kérdöm mán etzör az papunktul ö. m. a f., hogy tuggyam én is, hogy hány esztendős vagyok.

Hát bizony éngöm se szültek aranyos nyoszolyába, tudhati kend, de másmijenbe se ö. m. a f., hanem a krumpli fődön tanálta a záldott óra a zén édös szülémet ö. m. a f. mivelhogy kapált aznap.

Ingyen se gondóta, hogy ojan hamar ráérik a baj ö. m. a f. De mivelhogy tsak maga vót a kapálásba, mert a zidös apám aratni vót oda, hát a zidös anyám tsak főszödött a kötényibe ö. m. a f. oszt otthon fürösztött mög.

Én mindezökre persze nem emlékszök, tsak ugy emlögetésbül tudom, arra se emlékszök, hogy etzör beleestem az kendöráztatóba ö. m. a f. oszt Süke Balognak a zannya húzott ki ö. m. a f. Ha nincs ott, hát én se vagyok most itt ö. m. a f.

De máskor is forogtam én veszödelömbe ö. m. a f. mer etzör a gyesznó vájuba estöm bele még ügön kitsided koromba oszt bele is fultam vóna az moslékba, de a gyesznónk kitaszitott a zorával, másszor mög a zepörfa ága törött le alattam ö. m. a f. A karom akkor ki is fitzamodott ö. m. a f. De a lyó Isten akkor is mögsegitöt, mert a zöreg tsordás otthon vót, azis nyavajásan szögény, oszt az rángatta helyre az karomat, ö. m. a f.

Mikor oszt 7-t esztendős elmultam aszonta a zapám, hogy aszondi Pali most mán vége a madarászásnak uskolába mégy a többivel ö. m. a f.

No ezt nem szerettem. Ölöget hallottam a pajtásaimtul, hogy mitsoda hej a zuskola, mög azt is ölöget láttam, hogy hugyan rökeszti be délbe a mestör a gyerököket, hát tsak elszontyolottam a zapám beszéggyire.

De hogy elkövetközött az züdő hát Szent Imre nap tsak elővöttek éngöm is mögmosdattak, oszt a zanyám a nyakamba akasztotta a vászony tarisznyát belé egy karaj kinyeret, oszt aszondi a mester úr ösmer, magad is elmöhetsz a zuskolába, lódujj.

Hát délután ö. m. a f. mögen elballagtam de tsak a körösztig, ott leültem a kúdusfára, oszt mögöttem az kinyeremet. Hazamöngyök ugy alkonyat felé, oszt kezet tsókolok a zanyámnak.

- No fiam, aszondi, hát ijen hamar elöresztöttek?

- Ijen hamar, mondok.

- Hát aszondi mit mondott a mestör.

- Sömmit, mondok.

- Hát a nevedet, aszondi kérdözte-e?

- Nem, mondok.

- Asse kérdözte, hogy ki fia vagy?

- Asse, mondok.

Másnap mögen betösz a tarisznyámba egy furkó kinyeret, oszt aszondi, erigy, most mán tudod, hogy hun van a zuskola de biz én mögentsak elmöntem mellette.

Hát délután ö. m. a f. mögen elballagtam a zuskola felé, oszt a körösztnél leheveröttem, elővettem a kinyeret, bepofáztam. Mikor a többi kigyütt, én is közibük álltam oszt haza röndössen.

- No, aszondi a zanyám, hát mit tanultál?

- Sömmit, mondok.

- Nem is kérdöztek tüled.

- Nem, mondok.

- Hát aszondi, ki mellett ülsz?

- Mondok tsak magamba.

- Mijik padba?

- Mondok az hátrulsóba.

Mögtsóváli a fejit idös apám oszt elmögyön estve a mestörhön, aszondi neki mi dolog az, ö. m. a f. hogy a zü fijához se szól, se beszél, mög még hátra is ülteti ö. m. a f.

- Én aszondi a mestör szinit se láttam még a kend fijának.

Mig a zapám odajárt, én is möggondókottam, hogy mondok ebbül meleg lösz, ö. m. a f.

Körülnézök, hogy hova bujjak? hát ö. m. a f. a kemöntzét tanáltam legalkalmatosabbnak, bébujtam oszt ott füleltem, hogy mondok mi követközik ö. m. a f.

Hát etzör csak hallom ám, hogy kopog apám uram patkója.

- Hun az a kölyök? aszondi. De én mög se motzantam a szavára, még bejjebb húzóttam mint a trütsök az jukába.

A kemöntze sitét vót ö. m. a f. úgy röszkettem féltömbe mint az kotsonya mer egy mesébe mesélték ö. m. a f. hogy a kemöntzébül bujt elő az ördög, de apámtúl még jobban féltem ö. m. a f. Kerestek oszt éngöm pintzébe, padláson, sógornál, kománál, de még a kútba is, ö. m. a f. hanem én csak lapultam, mint a nyul a bodzába.

Tsak mikor a matskánk bédugta a fejit akkor örültem mög. Tzitz mondok. Bégyün a matska ö. m. a f. ha be nem gyött vóna még a nyavaja is kirázott vóna féttömbe.

Röggel kinyeret akar sütni anyám, hát ö. m. a f. möggyútt egy marok szalmát oszt béveti.

A matska kiugrik, én is mögrivanok hogy jaj idös anyám! Mögörül édös anyám, oszt aszondi:

- Jaj kedves virágom, hát itt vagy?

- Itt mondok ö. m. a f.

- Gyere elő lelköm szép magzatom.

- Nem mönök én mondok, mer mögvernek ö. m. a f.

Pedig mán akkor eszik ágába se vót az verés, tsakhogy mögvótam.

Elvisz édös apám a mestörhön azis mézesen beszélt, addig, addig, hogy belebékültem a zuskolába. De nem sokáig tartott a kedvöm ö. m. a f. mert lám egy nap elővösz éngöm az mestör, oszt fölír egypár bötüt a táblára.

- Mi ez aszondi?

Nézök a három bötüre, emlékszök is rá, hogy afféle ó mög á, ahogy a többi mondta, de hogy én soha életömbe afféle á ókat nem szoktam mondani, tsak hallgattam.

No, fartat a mestör, hát mi bötü?

- Tuggya a fene, mondok szelídedön.

- No aszondi szamár vagy, erigy a hejedre, ö. m. a f.

Mögen elővösz másnap, oszt veszkődik velem, hogy mögtanujjam a bötüt, hát mög is tanuttam vagy hármat ö. m. a f. de másnapra mán úgy kiszóródott a fejembül, mintha sohse hallottam vóna.

Akkor ö. m. a f. mögen kiszólit a mestör oszt rámutat a bötüre.

- Mi ez? aszondi.

- Ó mondok.

- Ó? aszondi. No nesze ó.

Avval lekap ö. m. a f. oszt ojat hegedül az domborumon, hogy még másnap is vakartam.

- Jegyözd mög aszondi, hogy nem ó az a bötü, hanem i.

No jó ö. m. a f. Előszólit mögen másnap, oszt rámutat a bötüre, hogy aszondi mi az?

- I mondok.

- Nem i aszondi, hanem ó.

Avval ö. m. a f. mögen lekap, mögen elfenekel.

No gondótam ez söhogy sints lyól, mer lám akár aszondom, hogy ó, akár aszondom, hogy i, mindönképpen mögvernek ö. m. a f. Hát attúl fogva mögen tsak a kertök alá lyártam.

A mestör tsak várt, hogy tovább tanit, de hogy hijába várt, hát elküldött egy gyerököt édös apámhon, hogy aszondi beszédi vóna vele. Mögen elmögyen édös apám, hát aszondi a mestör, hogy röndössen lyárassa kend az gyerököt, mert ippeg most fogant vóna bele az tanulásba.

- Lyáratom én aszondi édös apám, lyáratom én röndösen. Ma is magam töttem a sült tököt a tarisznyájába hát honne lyáratnám.

- De aszondi a mestör még se lyár.

- Nem lyár?

- Nem.

Hej egyet káromkodik édös apám, mögájj akasztófára való! No az is elő kap otthon ugy ellazsnakol, hogy még a matska is ki futott a házbul.

Másnap rámadik a tarisznyát.

- Uskolába.

- Nem mönök én mondok.

Dehát édös apám vót a zerősebb. Huzott vont magával, mint az bornyut ö. m. a f. én mög végigordétottam az falut.

No hogy oszt aznap mán hálni se möntem haza, aszondi édös apám látom ö. m. a f. hogy nem fog rajta az tudomány. Mögkerestetött a szőlőbe, oszt aszondi ne bőgj, ne merkejj, mer én se mög nem verlek, ö. m. a f. se uskolába nem kergetlek többet. Mindönki úgyse löhet pap ö. m. a f. én se értök irást mégis megélök ö. m. a f.

Hát tsak otthon neveköttem osztán nyáron a libák mellett, télön édös apám mellett. A számvetésre télön maga édös apám oktatott. Béhozatott esténkint egy kosár babot, oszt aszondi no fijam rakd ki ö. m. a f. hogy ha egy mázsa buzának a zára enyi, hát mennyi lyár ennyi mög annyi buzájér.

Igy oktatott a maga tudományára ö. m. a f. dehát más ögyéb minek is az magyarnak? Arra való a jedző, hogy lögyön a ki irjon ö. m. a f.

Mikor oszt föltsöpöröttem, mögögyezött apám a zuraság kotsisával, hogy tanijjon bele az kotsisságba. Hát mög is tanított éngöm, hogy hogy való bánni az parádés lóval, mög oszt hogyan hajt a kotsis négyesbe, de mög is nézhette azt a lovat akárki a kit én abrakoltam, vakartam, keféltem, ö. m. a f. hajtani mög ugy hajtottam, hogy ha szárnya vót vóna az lónak akkor se járhatott vóna szöbben.

Hát a bárónak mög is állott rajtam a szöme.

- Ki ez a legény? aszondi.

- Durbints esküttnek a fija, - feleli az kotsis.

- No aszondi az báró ur, hát szógálatomba fogadlak.

Avval möghagyi a kasznárnak, hogy tsináltasson neköm szép sárga sinyóros ruhát, hát az osztán tsináltatott is ö. m. a f. ojat, hogy mikor végigmöntem a falun mindön lány a zablakhon futott.

Mán akkor hogy legény vótam, hát ugyantsak peslogtak rám, hát még, hogy kotsis ruhában parádéztam.

No de néköm is vót mán akkor eszöm ö. m. a f. válogattam mint a zispány a gombótzba, mert mondok addig töhetöm mig legény vagyok.

Hát Fodor Bortsára esött a választásom, a ki most a Miháj számadó felesége. Persze nem ojan fogatlan botskor vót akkor mint mostan, hanem piros mint az bazsarózsa, oszt ojan gyönge kövér, mint a husvéti malatz. A templomba választottam én ki ütet magamnak, mer ahogy végignéztem az jányokon, hát úgy kiviritott közülük mint pipacs a búzából. Hanem hogy röttentő szömérmetös vót, hát asse tuttam hogyan kezgyem vele az barátságot. De aztat is kieszeltem ö. m. a f. Mert hogy az konyhabéli vászontselédök is sanditoztak rám, hát etzer egy körtvéjt adott a zegyik, szappanybul vót ö. m. a f. az a körtvéj, de szakasztott ojan vót mint az körtvéj. No mondok ez jó lösz Bortsának.

Bébagyulázom a szappanyt egy szép sejöm papirosba, oszt elviszöm Bortsának.