Gárdonyi Géza

Falusi verebek

köznapi történet 3 felvonásban

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2018

EPUB ISBN 978-963-453-384-9

MOBI ISBN 978-963-453-385-6

TARTALOM

ELSŐ FELVONÁS
MÁSODIK FELVONÁS
HARMADIK FELVONÁS

SZEMÉLYEK:

A bíró
Erzsi, a bíró húga
Veron néni, a bíró rokona
Bandi, kisbíró
Ződág Jani
Ződág Teca, Janinak az anyja
Panni
Jópál Máté, falusi gazda
Sárfewy
Zsigovics, orvos
Zsigovicsné
Berta, Zsigovicsék leánya
Kapitány
Kerekes, Sárfewy kulcsárja
Kálmán, Feri a bíró gyermekei
Vica, fővárosi cseléd
Egy legény
Házmester
Egy leány

Falusi legények, leányok, gyermekek, cigányok.
Boltos inasok.

Történik az első felvonás faluhelyen a bíró udvarán;
a második és harmadik Budapesten, Zsigovicsék lakásán.

ELSŐ FELVONÁS

(Módos parasztház udvara.)

(Jobbfelől tornácos ház. Mögötte kis domb, amelyre a gyalogút felkanyarodik. Állhat ódon fakereszt is, de nem éles vonalakban.)

(Balfelől elől vén fa áll őszi sárgulásban. Alatta malomkőasztal és székek. Hátul falusi utca. Túlról kissé völgyben falusi házak, aztán ismét házak dombon, kazlak a házak között; távoli templomtorony. A kocsi-út vonala a völgybe kanyarodik.)

(Hátul balfelől pince, jobbfelől pad.)

(Az asztal mellett ponyva, és rajta aszalt szilva. A tornác mellett is szék áll.)

ELSŐ JELENET

A bíró, Erzsi (Bözsi), Veron, Bandi, legények.

BIRÓ. (A tornácon áll. Kékposztós, ötvenéves egészséges ember.)

ERZSI (Bözsi). (Az asztal mellett áll. Bús. A mozgása is a következőkben lassú, mint elbúsult lelkekhez illik. A kezében szakajtókosár.)

VERON. (Ötvenéves asszony. A ponyváról takarítja a szilvát.)

BANDI. (Fiatal legény szűrben, posztó mellényben, ingben, gatyában. Az udvar közepén áll. A kalapját lógatja a kezében. A bíró szavait hallgatta.)

LEGÉNYEK. (Künn egy nóta második felét dúdolják parasztosan.)

BIRÓ. Erigy csak Bandi: szólj azoknak a legényeknek, hogy jöjjenek be. (Bözsihez.) Te Bözsi végy rád valamit az ünneplőből. Hallom, hogy urak jöttek a faluba.

VERON. Még délelőtt. A Sárfejű tekintetes úr...

ERZSI. Kapok magamra valamit. (Bemegy a házba.)

BANDI (Ki a kapun. Balra néz.) Gyertek be hé! A bíró úr szólít.

MÁSODIK JELENET

Előbbiek, három legény.

LEGÉNYEK. (Abbahagyják a gajdolást. Ünneplő ruhába öltözött, barnapiros falusi arcú fiuk. A kalapjukon mellig csüngő nemzeti színű pántlika. A kezökben hosszú nyakú boros üveg. Kissé tántorogva lépnek be a kapun.)

BIRÓ (Haragosan.) Az imént doboltattam ki, nem hallottátok? hogy arra a kastély felé ne kurjongassatok! Hallom, valami urak jöttek, lehet, hogy köztük a szolgabíró úr is. Hát ha a fületek nem érti, majd a hátatokon doboltatok! (Enyhébb hangon.) Aztán ne felejtsétek el, hogy hajnalban indultok. Aki részegen állít be a kaszárnyába, pofonnal köszöntik.

LEGÉNYEK. Józanok leszünk mink, bíró uram, mire odaérünk. Józanok leszünk. (Köszönésre billentik a kalapot és el.)

HARMADIK JELENET

Bíró, Veron, Ződág Jani, Bandi, Erzsi.

JANI. (A kifelé haladó legények közt lép be. Szintén ünneplősen van öltözve. Szűr is van rajta félvállon. Az oldalán a község dobja. A kezében dobverők.)

BIRÓ. (Janihoz.) Hát itt a Bandi. Most mán leteheted a hivatalt.

ERZSI. (Kilép és búsan néz Janira.)

JANI. (A fához megyen. Egy hosszú vékony bot van a fához támasztva. Fogja és Bandinak átnyújtja. Kedvetlen-komolyan:) Hát ihol a kisbírói pálca. Viseld tisztességgel. Ihol a község dobja is. Takard be a szűröddel, mikor eső esik.

BIRÓ. Még tizenöt korona a járandóságod. (Szíjjal körültekert bőrbugyellárist von elő a dolmányából. Míg azt oldozza, Bandinak.) Eridj legelőször is Jópál Mátéhoz. Mondd neki, hogy jöjjön át egy szóra.

BANDI. (Balra lépked a háttérbe s néz.) Amott jön a szekérrel, bíró uram.

BIRÓ. Szólj neki.

BANDI. (El balra.)

BIRÓ. (Beleolvassa a pénzt a Jani tenyerébe.) Egy, kettő... öt... tíz... tizenöt. Derék fiú vótál. Ha visszakerülsz a katonaságtól, megint megkaphatod a kis bíróságot. Ámbátor akkor mán aligha én leszek a bíró.

PANNI. (Belép. Ünneplő ruhába van öltözve. Megáll belől a kapu mellett, és szemérmesen a földre néz. A kezében csipkés zsebkendő. Mind a két kezével tartja a kebelén.)

JANI: (Elérzékenyülten pislog.) Köszönöm bíró uram az erántam való jóságát, sok szép tanítását, még a keménységét is. Isten áldja meg minden házanépével, minden jószágával. (Lecsüggeszti a fejét, aztán Veronhoz lép.) Isten áldja meg Veron néni. Köszönöm a sok mindenféle, sok mindenféle jóságát, áldott kezét...

VERON. Nesze egy marok szilva. Tedd a szűröd ujjába. Szereted te a nyalánkságot. (Két összemarok szilvát tesz Janinak a szűre-ujjába.)

JANI. (Búskomolyan tartja a szűrét.) Köszönöm Veron néni. Áldja meg az Isten. (Kezet szorít vele, aztán Erzsihez megyen. Látszik, hogy neki is akar valami szépet mondani, de nehéz a szívből fakadó szép szó útja a nép fiának. Csak ennyi lesz belőle:) Isten áldjon meg Erzsike.

ERZSI. (Billent a fejével. Aztán lehorgasztott fejjel az asztalhoz megy. Áll búsan.)

VERON. (Egy kosár szilvával bemegyen a házba.)

NEGYEDIK JELENET

Előbbiek, Ződág Teca.

TECA. (Jobbról jön kissé sietést. Fájdalmas hangon:) Bíró uram! Hát csakugyan elviszik?

BIRÓ. Eredj haza Teca. Nincs azon változtatás.

TECA. Felmegyek császárhoz. Megmondom neki...

BIRÓ. A legnagyobb urak gyerekeit is elviszik.

TECA. (Folytatja.)... hogy más anyának egyetlen gyerekét meghagyják. Az enyimet elviszik. Micsoda igazság ez?

BIRÓ. Most több katona kell.

TECA. De az nem igazság és nem igazság! (Sir.)

JANI. (Legyint.) Sohse jajgasson édesanyám. Ha egyszer a császár parancsolja, nincsen engedelem. (El balra.)

BIRÓ. (Magában morfondíroz). A Sárfejű? Bizonyosan eljönnek hozzám is.

TECA. (Kiséri.) Ki műveli azt a kis fődemet? Ki fogja be a szememet, ha meghalok?

BIRÓ. Magad is megkapálhatod azt Teca. (Be a házba.)

TECA. (Utána beszél.) De háború lehet. Elvesztem az egyetlen fiamat... (A fejét a két kezébe fogja:) Oh Istenem, milyen árvaságra maradok! (Erzsihez.) Szólj érte angyalom! Szólj érte egy jó szót! Hiszen ha te felnyitnád a szádat...

ERZSI. (Félrefordultan törölt egy könnycseppet a szeméből. Szomorún mosolyogva:) Éppen én szólhatok érte...

VERON. (Visszatér a szakajtókosárral.)

TECA. Terád hallgat még a jó Isten is. A bátyádnak a szívéhez közelebb vagy mint én. A bátyádnak csak egy szavába kerül...

ERZSI. Ne keserítsen maga is.

TECA. (A fejét fogva.) Oh Istenem, Istenem, de besötétedett nekem! de besötétedett! (El jobbra.)

ÖTÖDIK JELENET

Erzsi, Veron, Panni.

PANNI. (Erzsihez szomorún.) Bemehetek-e ide? vagy a községházára kell mennem?

ERZSI. (Szomorún.) Mit akarsz Panni?

PANNI. Cselédkönyvet.

ERZSI. (Folyton ránézve, lélekből szakadó szóval.) Utána mégy?

PANNI. (Bólint.) Utána.

VERON. (Guggoltában Bözsihez.) Hát hogyne menne utána, ha szereti.

ERZSI. Dehiszen még nem tudod, hol fog katonáskodni? Lehet, hogy Pesten, lehet, hogy Veszprémben, hogy Karakóban, vagy Miskolcon.

PANNI. Megírja. Ha véletlenül a pesti kaszárnyába tennék, legjobban szeretném. Tudod, hogy Balogh-Kis Marcsa is ott szógál. Szerez az nekem helyet. De ha nem odateszik, akárhova is utána megyek.

ERZSI. (Hosszan néz az arcára. Alig észrevehetőn bólogatva. Kis szünet után.) Boldog!

VERON. Bezony boldog! Hej mikor én fiatal vótam... De boldog is aki fiatal. (Be a házba egy kosár szilvával.)

PANNI. Te is megírhatnád nekem azt a rongyos kis levelet.

ERZSI. (Megütődve.) Mit gondolsz!

PANNI. A te írásod is van olyan szép, mint bátyádé, ha nem szebb. A község pöcséttyit ráütheted.

ERZSI. De le is vágná a kezemet a bátyám!

PANNI. (Körülpillant. Valamit akar titkon mondani.) Jópál... (A fa mellé búvik.) Nem akarom, hogy mindenki tudja. Te, ne mondd neki, hogy cselédnek állok...

HATODIK JELENET

Erzsi, Panni, Jópál.

JÓPÁL. (Negyvenes, nyalka ember, mosolygós képű. Szűrben, gatyában jár. Ostor van nála. Balról jön. A kerítésre könyököl. Kis szünetre.) Jónapot Bözsike! Mit dógozol?

ERZSI. (Szívesen.) Ezt a kis aszalt szilvát takarítjuk be. Jónapot Máté bácsi.

JÓPÁL. Tudod-e mivel jó a szilva?

ERZSI. Sok mindennel, de magába is jó ez.

JÓPÁL. Mogyoróval. Nézd hoztam neked egy marokkal a szőlőbül.

ERZSI. (Odasiet és a tenyerét nyújtja. Hálásan.) Maga mindig gondol rám Máté bácsi. Én nem tudom...

JÓPÁL. Egynehány szál virágra is akadtam a gyepübe. Gondoltam mán nem hagyom ott: odaadom valami lyánynak. (Átnyújtja.)

ERZSI. (Hálásan.)... Maga olyan jó ember. Köszönöm. Várjon, leteszem ezt a mogyorót. (A mogyoróval az asztalhoz fut. A szakajtó kosárba önti. Visszafut.) Köszönöm. (A virágokra gyönyörködik.) Harangvirág. Ördög csípte fű, Szt.-Péter vesszeje...

JÓPÁL. Tedd pohárba. Illik a lyányszobába... (Az egész beszélgetésben szinte felfalja a szemével a leányt.)

PANNI. (Kiles, és a bal előtérben lappangva el.)

HETEDIK JELENET

Előbbiek, Kisbíró.

KISBIRÓ. (Balról jön.) Jópál gazduram! Tessen beljebb. Bíró uram kíván valamit.

JÓPÁL. Ecceribe, csak hazahajtom mán a szekeremet! (Jobbra indul.)

KISBIRÓ. (Vele tart.) Mer gondolom, hogy úri vendégek érkeztek...

JÓPÁL. Tudom: a Sárfejű tekintetes úr. (El mind a ketten).

NYOLCADIK JELENET

Erzsi, később a Bíró, még később Panni.

ERZSI. (A virágokra gyönyörködve. A fa felé beszél.) Milyen szíves ember! Ámbár lehet, hogy valamit akar a bátyámtúl. Bújj mán elő no! (Csodálkozva látja, hogy Panni nincs ott.)

BIRÓ. (A beszéd alatt kilép.) No még most sincs itt?

ERZSI. Jópál bácsi? Éppen most lépett el. Mingyán visszatér.

BIRÓ. (Összevont szemöldökkel.) Ki adta azt a virágot?

ERZSI. (Örömmel.) Máté bácsi. Egy marok mogyorót is adott.

PANNI (Lappangva visszatér.)

BIRÓ. (Az arca kiderül.) Jó ember az a Máté, mi? (A szeme szögletéből élesen nézi a leányt.)

ERZSI. (Melegen.) Igazán jó. Hiszen a nevében is benne van.

BIRÓ. (Gondolkodva néz a húgára. Kis szünet. Aztán megfordul. Visszatér a házba.)

KILENCEDIK JELENET

Erzsi, Panni.

PANNI. (Előlép. Hegyes szemmel.) Nem értelek téged Bözsi.

ERZSI. (Csodálkozó szemmel.) Miért?

PANNI. Ha ezt Jani látta vóna...

ERZSI. Látta vóna...?

PANNI. Elfogadtad vóna?

ERZSI. Hát mért ne?

PANNI. Virágot? Özvegy embertől?

ERZSI. (Megrendül.)

PANNI. Olyan mézes szóval... Olyan nézéssel...

ERZSI. (Elirtózva bámul Fannira. A virágot a földre csapja. Maga elé.) Oh, hogy nem gondoltam...

PANNI. Hát nincs neked szemed?

ERZSI. (Bosszúsan.) No de olyan idős ember... Egy bácsi...

PANNI. Dejszen nagy kutya az!

ERZSI. (Mereven néz Fannira.) Te Panni! (Megfenyegeti.) Nehogy valakinek kotyogj, Janiról.

PANNI. Hova gondolsz?

ERZSI. Mert azt a jó Istenen kívül senki se tudja. A bátyám megölné, ha a fülibe menne, hogy engem megölelt. (Keserűn.) Nem is vót szép, hogy ránk leselkedtél!

PANNI. Én nem lestelek. Csak benéztem a garádon, hogy mi dolga a kertben a kisbírónak? hát éppen akkor csókolt...

ERZSI. (Hevesen.) Csak megölelt.

PANNI. Megcsókolt! Láttam, hogy megcsókolt!

ERZSI. (Könyörgőn.) No csak hallgass, hallgass, hallgass!

TIZEDIK JELENET

Előbbiek, Bíró, később Veron.

BIRÓ. (Kiszól az ablakon.) Mit akarsz Panna?

PANNI (Hallgat. A fejét szemérmesen lehorgasztja.)

ERZSI. (Ránéz Pannára, hogy miért hallgat.) Cselédkönyvet akar, de szégyell kérni.[1]

BIRÓ. Mit szégyelsz azon? A munka tisztesség! Hát nézd, ez annak a rendje: Átmégy a szomszédfaluba az új jegyző úrhoz, akit a múlt héten választottak. Megmondod, hogy idevaló vagy. Én küldtelek. Kapsz tűle egy idevalósági írást. Idehozod. Akkor osztán ráütöm a község pöcséttyit, és elmehetsz vele a szolgabíró úrhoz. Ott kapod ki a cselédkönyvet arra az írásra.

ERZSI. (Mind erre figyelt.)

VERON. (Kilép.)

PANNI. Köszönöm a jóakaratját bíró uram.

VERON. (Erzsihez.) No, siessünk. Fogd meg a ponyva szélit. (Beleöntik a szilvát a ponyvából a kosárba.)

PANNI. (Egy pillanatra segít.)

VERON. Micsoda mogyoró ez?[2]

ERZSI. (Kedvetlenül.) Hozták. Adja oda valami gyereknek.

VERON. (Panninak.) El is kiséred talán?

PANNI. Csak az állomásig. Nem vagyok-e mátkája?

VERON. (Sóhajt.) Hej mikor én is... De én csak az ablakbul sirattam, mer elkendőzve még nem vótunk.

PANNI. (Erzsihez.) Te nem jösz el?

ERZSI. Hova?

PANNI. A legénybúcsúzásra.

ERZSI. (Búsan.) Nem hiszem, hogy elereszt a bátyám.

PANNI. Mér ne eresztene el?

ERZSI. Mer nekem nincs ott senkim. (Titkon int neki, hogy el ne járjon a szája.)

PANNI. Veron nénivel bizony elereszt. (Erzsihez.) Ne szóljatok senkinek errül a cselédkönyvrül.

ERZSI. Tán titokba mégy?

PANNI. (Bólint el.)

VERON. Jól teszed! Haj a szeretet! Az mozgatja tán a csigabigát is!

ERZSI. (Csodálkozva.) Jól teszi?

VERON. Jól hát! Mán én csak aszondom, hogy két szerető szívet vétek elválasztani.

ERZSI. Mit mond? Oh de szépen mondta!

VERON. Hogy izé e: két szerető szívet vétek elválasztani. Úgy van a lelkem. Magának a császárnak is meg merném mondani. Hej! Ha én ezt meggondótam vóna fiatal koromba... hej! (Sóhajt.)

ERZSI. De hátha szegény a legény, gazdag a leány.

VERON. Akkor is vétek! Mindig vétek! Mer a szívnek nincsen urasága lelkem! A szegénynek a szíve csakúgy vajbúl van, mint a királyé. Az Isten azt egyformára szabta, mint az gyermeki orcát, vagy szemet, vagy fület. Szegénynek, gazdagnak egyforma a füle, szeme, gyermeke szépsége. Nincs különbség.

ERZSI. De hátha én vónék úgy?

VERON. (Meghökken. Pillanatnyi szünetre.) Csak nem tán?

ERZSI. (Pillanatnyi szünetre.) Nem. Csak példaképpen mondom.

VERON. Hát tudod: neked mégse lehetne, lelkem. Mert te a bíró húga vagy, az bírói háznak aranyos címere. De csak nem tán?

ERZSI. (Bosszúsan.) Mondom, hogy nem!

BIRÓ. (Kilép a házból és megy a kapu felé.)

TIZENEGYEDIK JELENET

Bíró, Jópál, Kisbíró, kisideig még Erzsi és Veron.

JÓPÁL. (Akkor ér a kapuhoz, mikor a bíró. Tisztább dolmány van rajta, mint előbb. Pipázik.) Adj Isten! Hivatott kend. (Szemszögletből Erzsire pillant. Kezel a bíróval.)

KISBIRÓ. (A kapu mellett marad belől.)

BIRÓ. Gyere, gyere. (Az asztalhoz vezeti. Leül.) Tudod tán, hogy a fiatal Sárfejű megjött.

JÓPÁL. (Állva marad.) Láttam is őket. Három fiákerhintóval érkeztek.

ERZSI. (Veronnal beviszi a holmit.)

BIRÓ. Hasonlít az apjáhó?

JÓPÁL. Hasonlít aszongyák. (Mosolyogva. Halkabban.) Hasonlít Ződág Janihon is.

BIRÓ. Hát nézd csak: a fiatal úr vagy hívat, vagy idejön. Ha idejön, meg köll kínálnom egy ital borral. Az ennyim veszett savanyú.

JÓPÁL. Jó. Adhatok akár aszút is.

BIRÓ. Aszúd is van?

JÓPÁL. Van.

BIRÓ. Aszút ne adj, mer a drága nekem. Hanem abból a fakoronásból vagy három üveggel. Mert lehet, hogy többen is jönnek. De mingyár.[3]

JÓPÁL. (A kisbírónak.) Bandi. Eriggy át, szólj az anyámnak, hogy három üveggel adjon a tavalyi legjobból. Vagy nem úgy: három üveggel a három hátrúsó hordóból, és egy üveg aszút is. (A bíróhoz.) Hagy izleljék meg. Ha kérdik, mondja kend, hogy a kend termése, és hogy egy arany üvege. Az ilyen úrfélék könnyen csurgatják a pénzt.

KISBIRÓ. (El.)

BIRÓ. Fene kincses ember vagy te.[4] Ülj le csak ide. Hallod-e: a minap mondtál nekem valamit, hogy elváltunk. (A botját az asztalra teszi, és a pipája parazsát nyomogatja.)

JÓPÁL. Mit? Mán nem emlékszök.

BIRÓ. Hogy tréfásan azt kérdeztem: mennyiér adnád el a szőlődet? Azt felelted, hogy a Dárius kincséér se, de talán azér még szüretölhet kend benne.

JÓPÁL. Most mán emlékszek rá.

BIRÓ. Tréfáltál?

JÓPÁL. Nem én.

BIRÓ. Hát hogymint gondoltad ezt?

JÓPÁL. Hogy, hogymint gondoltam?

BIRÓ. Hogymint gondoltad? Tudod, hogy én régen szeretnék egy szőlőt ott a te dűlődön.

JÓPÁL. Hát bajos azt igy megmondani. Hanem ha kendnek egyszer jó kedvét látom...

BIRÓ. Jó kedvemet látod? Most se fújok tán lángot az orrom likából.

JÓPÁL. (Mosolyog és ravaszul emeli a szemöldökét.)

BIRÓ. (Pillanatig választ vár.) Dehát mégis nem értem én azt sehogy: hogy a te szőlődbe én valamikor szüretőlhessek... vétel nélkül.

JÓPÁL. Vétel nélkül. Mán hát vagy kend, vagy a fiai, - Isten akaratja választja meg, hogy kend-e vagy a fiai. (A zenére fülel.) Majd egyszer bor mellett elbeszélgetünk. (Fölkel.)

ERZSI. (Kilép. Halk tánczene balról a távolból. Erősödve közeledik. Primitív rossz muzsika.)

BIRÓ. Hát nézd. Gyere át este egy pohár borra. Oszt akkor magunk leszünk. (Fölkel. Kiséri Jópált kifelé. Botját, pipáját az asztalon hagyja.)

JÓPÁL. Hát mingyán kűdöm a bort. Az aszúból kettőt kűdök. Egyet kendnek. (Erzsire pillant.) De Erzsikének is egy pohárral belőle.

ERZSI. (Veronnal a maradékot szedi össze az asztal körül. Az utcán balról néhány gyermek fut.)

VERON. (Kikiált.) Mi az gyerekek?

1. GYEREK. Ződág Jani muzsikáltat.

2. GYEREK. A jányokat szedik össze.

BIRÓ. (Kikíséri Jópált s visszatér az asztalhoz. Fölveszi a botját és pipáját.)

TIZENKETTEDIK JELENET

Bíró, Erzsi, Veron, Ződág Jani, néhány legénnyel, ünnepi ruhás leánnyal.
Kívül a kerítésen gyerekek és cigányok.

(A gyerek-kiáltás után még több gyerek megyen előre. Az udvaron levők várakozón fordulnak a zene felé.)

JANI. (A cigányok előtt. Palack nincs nála, csak egy hosszú virágos pálca. Int a cigányoknak a kapuban, hogy hagyják abba a zenét. Leveszi a kalapját. Derült arccal.) Szép jónapot adjon az Isten, bíró uram! Annak erányába tisztőjjük ezt a házat, hogy hónap berukkol az fiatal erdő. Hát az fiatal erdő egybegyűjti utoljára az virágszálakat, rúzsákat, liliomokat, ibolyákat és violákat. Az virágszálak közt legszöbb rúzsaszál az bíró uram húga Erzsike. Tessen elereszteni Erzsikét egy-két fordulóra, egy-két szökkenőre. Egykicsit megforgassuk, egykicsit megugrassuk, osztég haza pöndörítsük illendőképpen.

LEÁNYOK. (Közreveszik Erzsit.)

LEGÉNYEK. Tessen elereszteni. Éjfélre hazahozzuk.

LEÁNYOK. Előbb is.

BIRÓ. (Nyersen.) Nem lehet. Dolga van itthon. Tik is mértékkel igyatok, ahogy megmondottam.

MIND. (Kérlelően.) Csak egy órára legalább.

BIRÓ. (Haragosan.) Ha én egyszer azt mondtam valamire, hogy "nem", abból sohse lett egyéb, csak "nem".

MIND. (Elhököl és megy a kapu felé.)

EGY GYEREK. (Künn.) Urak jönnek, bíró uram!

BIRÓ. Táguljatok!

KISBIRÓ. (Kosárban palackokat hoz.) Bíró uram ihol jönnek a Sárfejű úrék. Hova tegyem ezt a bort?

BIRÓ. Ide a pincébe, az ajtó mellé.

EGY LEÁNY. (Meglöki a kisbírót a könyökével.) Ne soká késs!

KISBIRÓ. (Szerelmes pillantással.) Mihent beestveledik... (Más hangon.) Te! Addig ne merj ám táncolni!

EGY LEÁNY. Megvárlak. (El.)

TIZENHARMADIK JELENET

Előbbiek, Zsigovics, Zsigovicsné, Berta, Kapitány, Sárfewy.

(Ez utóbbi hármon lovagló ruha van. Berta 25-30 éves leány. Szép. Zsigovics piros orrú ember. Zsigovicsné lábán fehér szarvasbőr cipő. Elegáns dáma. A kifelé tolongó csoport között jönnek be.)

KAPITÁNY. No mi van itt? Lakodalom?

JANI. (Búsan pillant Erzsire.) Temetésnél is szomorúbb vigasság. (Lecsüggeszti a fejét.)

SÁRFEWY. (Monoklis, vézna figura. A kiejtése mágnásos. Arcban hasonlít Ződág Janihoz.)[5] Itt lakik a bíró úr?

BIRÓ. Én vagyok. Szolgálatjára.

SÁRFEWY. (A bíróhoz.) A nevem Sárfői. (Könnyű bemutató mozdulattal.) A vendégeim. Látni óhajtottuk az én szép szülőfalumat.

BIRÓ. (A bemutatásra.) Isten éltesse. (A vendégek bemutatására.)... mindnyájokat. (Fejét örvendezve csóválja.) Aj, aj, csakhogy egyszer láthassuk mán a tekintetes urat. De akárhon is megismertem volna.

SÁRFEWY. Hasonlítok az atyámhoz, mi?