AZ EGYETEMES TÖRVÉNYEK

Kozma Szilárd

2018

Az Elta-mozgalom megálmodója és megvalósítója: Ion Dumitrescu emlékére, aki megismertette és

megszerettette velem az asztrológiát és az egyetemes törvényeket.

Olvasó-szerkesztő: Dr. Habil. Domokos Johanna, egyetemi docens, költő, kultúrakutató

Publio Kiadó

www.publio.hu

Minden jog fenntartva!

Előszó

Kikhez is szól ez a huszonöt éves gyakorló asztrológusi – azaz sors-figyelői és sors-fejtői –

tapasztalattal rendelkező szerzőnek a végkövetkeztetéseit tartalmazó, többszörösen átdolgozott

különleges könyv? - Természetesen mindenkihez szól, de leginkább azokhoz, akik tudatosan

boldogan és egészségesen akarnak élni, nemcsak fiatal korukban, hanem hatvan, hetven, sőt

nyolcvan éves korukban is.

A könyv szerzője, aki nagycsaládos édesapa és ismert költő is egyben, biztató példa. Kozma

Szilárd harmincegy éves korában kezdett el rendszeresen sportolni, és hatvanas évei elején szerezte

meg a karate-mesteri címének három danos fokozatát, amint mondja: az egyetemes törvények

segítségével. Jelen könyvével ugyanakkor nemcsak saját eddigi szellemi munkájának gyümölcseit

tárja elénk, hanem a nemzetközi metafizikusok sorába is felzárkózik. Hisz ez a kulcstéma, azaz

világunk logikai, metafizikai alaptörvényei időtlen idők óta foglalkoztatják az emberiség sorsát

szívükön viselőket. Elég, ha az elődök közül Hermész Triszmegisztoszra, Lao-céra, Hamvas Bélára

vagy a kortársak közül Kurt Tepperweinra vagy Deepak Choprára gondolunk.

Mennyire kell a könyv témája iránti érdeklődőnek jártasnak lennie az asztrológiai spirituális

irodalomban? Szükséges-e személyi horoszkópjában alaposan kiismernie magát, azaz testközelből,

tehát önismereti elmélyülése útján már korábban megismerkednie a könyvben használt magyar

metafizikai alapfogalmakkal? Bár belelapozva a könyvbe előfordulhat, hogy a tisztelt Olvasó a leírt

mondatok jelentését inkább csak sejti, mintsem érti, a szerző kimondott célja az, hogy fejezetről

fejezetre építkezve mindenkinek és mindenkihez szólóan tárja fel a könyv témáját. Sőt, a szerző azt

állítja, hogy kimondottan ilyen, a spirituális irodalom berkeiben még járatlan, de annál inkább

ténylegesen boldog és egészséges életre vágyó személyek számára írta meg művét. Hiszen ezek a

propedeutikus törvények, mindannyiunkban a szó szoros értelmében „ott vannak”, és mindenkin és

mindenen keresztül, élve, működve, hatva nyilvánulnak meg! Ebben az esetben tehát mindenkinek

célszerű, minél nagyobb mélységben és szélességben megismernie, nemcsak a saját teste sejtjeinek

működését befolyásoló, hanem a saját titkolt, vagy nem titkolt gondolatait és vágyait, ambícióit,

félelmeit és sóvárgásait, belső sugallatok és sejtelmek formájában vezérlő Egyetemes Törvényeket.

Amennyiben a kedves Olvasó nem hátrál meg attól, hogy az első, felületesebb olvasatra nem érti

teljesen az első mondatokat, és tovább olvas, észre fogja venni, hogy mondatról mondatra haladva

egy olyan meghitt szellemi légkörbe, tudatállapotba kerül, melyről mindig is sejtelme volt, és aminek

szellemi tisztánlátói színvonalára mindig is vágyott. Mert nem egy, a lelkétől idegen szellemi

környezetben találja magát, hanem ott, ahol minden egyes mondat és magyarázat az ő régi

sejtelmeit, akár rég elfeledett „megvilágosodásait” igazolja vissza. A Mágia, vagy a Vibráció és a

Rezonancia Törvényét, vagy a Kiegyenlítődés, a Nemek, a Polaritás, a Ciklus és Ritmus, a Karma,

valamint a Fejlődés és a Szeretet Egyetemes Törvényét, de főként a Megváltás Törvényét olvasva, az

esetleges kezdeti idegenszerűségtől megérkezünk oda, hogy azt gondoljuk: „Hát persze! Na úgy-e,

mondtam (de legalább is gondoltam, vagy sejtettem) én, hogy: Ez így van! Ez teljesen világos! Minek

is kell ezt leírni, hiszen ez evidens?”

De nemcsak a felfedezés, illetve az újra-felfedezés öröméért ajánlatos a könyv fejezeteiben

elmélyülni, hanem azért is, hogy szélesebb, ugyanakkor mélyebb betekintést nyerhessünk mind a

világ, mind a saját életünk és sorsunk logikájába. Külső és belső összhangra törekedvén ezekkel a

világ- és sorsirányító szellemi törvényekkel megőrizhetjük, edzhetjük lelki harmóniánkat, testi,

szellemi egészségünket, vagy, ha ezek netalán korábban megromlottak, akkor visszaszerezhetjük

őket.

Ezek szellemében hasznos szellemi szórakozást és egészséges önépülést kívánok a szerző és a

könyv létrehozói nevében is,

Dr. Habil. Domokos Johanna, egyetemi docens, költő, kultúrakutató

Budapest/Bielefeld, 2018 októbere

Az Egyetemes Törvények általános ismertetése

A hermetikusok által megfigyelt és leírt hét (7) Egyetemes Törvény (KYBALION), ismertettetése,

értelmezése és illusztrálása az asztrológiában, az alkímiában és az aritmológiában, valamint az

evangéliumi szövegekben is jelentkező sors-axiómákkal, természettudományos és spirituális

értelmezésekkel… Kiegészítve a többi három (Tehát a szerző által megjelölt, és az asztrológiai un.

teremtő- és megváltó erők hierarchiája alapján, vagyis a bolygó-értelmezések hierarchikus sorrendje

alapján, a szerző Kozma Szilárd által megfigyelt és leírt vett 8, 9. és a 10.-es.) egyetemes törvénnyel.

Mottók:

1) "A misztikus és a vallásos személyek általában (és valójában!) semmivel nem egészségesebbek

(- pontosan annyira betegesek) és nem is boldogabbak a materiális koncepciók szerint élőknél.”

2) „A lét dadog, csak a törvény a tiszta beszéd.” (József Attila)

3) A Szent Szellem (Szentlélek), nem más, mint az élet és a sors logikája, vagyis az egyetemes

kiegyenlítődés logikája: a megváltásnak a logikája. Ahogyan a megváltás történik, az a Szent

Szellem. Az Isteni logika. Az isteni Törvényesség Világosságának az Örök Géniusza. – Kozma Szilárd

a) Általános (Ontológiai) bevezető

(A Taoizmus által ismertetett Világosság és Szeretet ős-princípiumainak, és a közöttük

egyetemesen zajló kölcsönös Áthatolás ős-princípiumának: a Szent Szellemnek – Az un. Jen-nek! -, a

kapcsolata az Egyetemes Törvényekkel.)

Létezik az életünkben egy olyan jelenség, amit az objektívnek mondott materialista

tudományoknak a művelői között kiemelt szerepet és tisztséget (funkciót) szerzett, vagy azt szerezni

vágyó „képviselői” nem szabad a valósághoz tartozó jelenségként elismerjenek. De legalább is nem,

mielőtt különleges tudósi hírnévre tennének szert. Sőt, a tudósi pályán elindulóknak még csak

emlegetniük sem szabad a dolgozataikban és cikkeikben ezt a jelenséget, mivel ha megtennék, vagy

megteszik, mielőtt híres tudósokká válnának, az idősebb kollégáik és tanáraik, akik előttük járnak a

ranglétrán és akiktől nagy mértékben függ a tudósi rangjuk megszerzése (Például a Doktorátusi cím

megszerzéséhez szükséges disszertáció megírásának a patronálása, irányítása, elfogadása.)

kiközösítenék és elgáncsolnák őket.

Ennek ellenére, ma már léteznek olyan, spirituális szempontból is megvilágosodott, nemzetközi

tudós körökben is erős és jó szakmai hírnévvel bíró tudósok, akik elismerik a, sokaknak ezzel a nem

tetszetős (babilóniai) elnevezéssel emlegetett (mágia…) jelenségnek a létezését. Vagyis, a

képzelőerőnek a bizonyos szerves anyagi struktúrákat és élet- és sorshelyzeteket megváltoztatni,

vagy az átváltozást előidézni képes (Például, bizonyos kedvező körülmények között öngyógyítást, és

általában is: gyógyulást is okozni képes.) „misztikus” jelenséget. A szellem-tudományok tehát abban

különböznek első sorban a materialista tudományoktól, hogy így, vagy úgy (Ki a vallásos kreacionista

szemszögből, ki a tudományoskodó bioenergia, radiesztezia, vagy agykontroll névvel illetett

tevékenységek következtében megtapasztalható empirikusabb szemszögből.) elismeri, és

evidenciaként emlegeti a teremtő képzelet erejét, a mágia jelenségét. Ez a könyv egy olyan, az

őskorba visszanyúló tradicionális, „tudó” szemszöget képvisel, amely számára egyértelmű, hogy az a

jelenség, amit ezzel a finnyások számára, a nem tetszetős babilóniai megnevezéssel illetünk, hogy a

mágia nem más, mint az, a mindent (a mindenséget…) átszövő és mindent fenntartó – működtető, a

mai szóhasználattal élve: benzin- vagy a villanyáram- szerű kauzális energia, amely által „működik”

minden, ami létezik a megnyilvánult létben. És ami által létrejött az anyagi világ (is), és, ami által

ugyanakkor ma is él és mozog és fejlődik minden, amire az élet megnevezés ráillik a földön és a

világmindenségben. Ez a „misztikus teremtő energia” tehát, a teremtés ősmozzanatát az öröklétben

folyamatosan létrehozó, és az egész teremtést működtető ős-mágia. Vagyis, az, amit mi a mágia

jelenségének nevezünk, egy olyan általunk is letagadhatatlanul észlelhető és érzékelhető teremtőerő,

amivel a materialista tudomány, nincs amit kezdjen, és ezért inkább letagad, és, amit a teremtés

egyetemes törvénye hoz létre és szabályoz. De ezen a jelenségen kívül, van még kilenc ilyen abszolút

ős jelenség, amelyek között éppen az egyetemes tágulás (Lásd a fejlődés törvényét) az egyik,

amelyeket ugyancsak egy – egy egyetemes törvény hoz létre, fenntart, érvényesít és szabályoz. –

Ahogy Hamvas Béla mondja: Rendszer rengeteg van, de rend, az ősi törvény rendje egyetlen van,

ami preegzisztens, és ami önmagát önmagából szabályozza. És ez nem más, mint az egyetemes

törvények „preegzisztens” rendje.

És ha már semmilyen metafizikai jelenséget nem lehet már magyarul úgy leírni, hogy a Hamvas

Béla valamely megdönthetetlen következtetését, vagy frappáns megfogalmazását ne idézzük, talán

azt is elmondhatjuk, hogy éppen az ő Scientia Sacra nevű monumentális munkájának köszönhetően,

bátran lehet bárki által vállalni a „tudománytalan” egyetemes törvények tanulmányozását, mert ezzel

már semmiképpen nem válhatunk nevetségessé. Amennyiben az asztrológiának is dogmák és nem

axiómák képeznék az alapját - mint a keresztény egyházi teológiának - amely megtiltotta Galileinek,

hogy a föld saját tengelye körüli forgásáról és a nap körüli forgásáról beszéljen -, és nem tudta volna

megtalálni majdnem azonnal az asztronómia által felfedezett három külső bolygóknak megfelelő,

mágikus erővel bíró spirituális őserőket, tehát, amennyiben nem tudnánk, hogy a 10

számrendszernek megfelelően, 10 bolygó által megtestesített őserő és tíz egyetemes törvény létezik,

a Hamvas Béla életműve is, megfelelő impulzust jelentene ahhoz, hogy a tíz őserőnek megfelelő, tíz

egyetemes törvényről tudomást szerezzünk és azok jelegét és természetét és lényegét kutassuk és

leírjuk.

Arról tehát, hogy az egyetemes kauzális törvényekről, mint „kérlelhetetlen” és személyi

kivételezésre (protekciózásra) nem alkalmas, mindenható élet- és léterőkről Hamvas is tudott,

mindenki meggyőződhet, ha beleolvas a Scientia Sacra II. kötetének az utolsó fejezetébe.

Ezek, az egyetemes teremtést és a megváltást (kiegyenlítődést) szolgáló – azt elősegítő,

végrehajtó és irányító törvények tehát, menthetetlenül és kikerülhetetlenül besugározzák a

hatásukat és erejüket és a befolyásukat a megnyilvánult lét és az élet („A Természet, a Személy és a

Világ”!) minden szintjén. Ezek a természetben – és ez által bennünk és általunk - is megnyilvánuló, a

személyünket és a sorsunkat –, az életünket, a mentális, pszichikai és biológiai impulzusainkat,

folyamatainkat befolyásoló – irányító törvények, általunk és bennünk is élő és ható, lényegi léterők

(információs-energetikai irányultságok) objektív „önkéntelenségekként” is megnyilvánulnak.

Ezért minden létezési forma és életforma, minden létfolyamat és minden természeti jelenség,

amit érzékelünk az érzékszerveinkkel és észlelünk a gondolkozási képességeink által, mindaz tehát,

amit mi fizikai vagy lelki (pszichológiai) törvényszerűségnek vélünk, ezeknek az egyetemes

törvényeknek (hatalmaknak) a hatására történik és van. Minden ami csak van, ezeknek a mikor

tiszta, átlátszó (könnyen értelmezhető) és egyszerű, vagy a Lilith jelenség által zavartan

megvalósuló, és ezért néha abszurdnak tűnő, tehát rendkívülien összetett és csaknem

kiszálazhatatlanul bonyolult (logikailag nehezen megfejthető) megnyilvánulása.

Minden archaikus korból származó kozmogónia utal erre. De, az ember elfelejtette, hogy ő is,

mint Isteni-szellemi struktúra (Isteni maggal – magammal: a magommal – rendelkező spirituális és

biológiai lény), mint egyszerre szellemi és természeti megnyilvánulás is, ezeknek a finoman ható, az

érzékszerveink által néha csak homályosan érzékelhető törvényeknek a megtestesítőjeként és

képviselőjeként él: érez, gondol és cselekszik. Ezek a törvények nem mindig azonnal és nem

közvetlenül hatóak, nem egyszerre és azonnal ható az erejük, hanem a ciklus és a ritmus, illetve a

hierarchikus sorrendiség törvénye alapján hatnak. Ezért, az ember által nem azonnal, nem

„direktben” követhető módon hatnak az egyetemes törvények, hanem összességükben és mindig az

egyetemes kiegyenlítődés logikája által igényelt – a megváltás szüksége szerinti - fontossági

sorrendben és egyedi intenzitással (hatnak). Nem csak a fizikai - természeti világ összes

eseményében és folyamatában éreztetik a hatásukat, és nem is csak az ember belső természetében,

hanem e kettő összegeként és közös eredőjeként, a legegyszerűbb pszichés reflexektől a rafináltan

megfontolt cselekvésekig, tehát a természeti jelenségektől a gazdasági a társadalom-szerveződési, a

politikai, a kulturális, vallási és tudományos, vagy más egyéni, vagy közös emberi tevékenységi

területekig elmenően.

Nem úgy hatnak tehát, hogy a velük való ellenkezés, illetve a törvény kicselezési törekvések, vagy

a megszegésük azonnal észlelhető és érzékelhető hatással lenne, vagy azonnali és látható

következménnyel járna az ember számára. Hanem úgy is, hogy például az ember által érzékelt és

észlelt fizikai – természeti, vagy pszichikai folyamatok és különféle megismerési rendszerekbe –

képletekbe foglalt törvényszerűségek, önkéntelenül is, az Egyetemes Törvényeket képezik le. És

ezek a szubtilis, vagyis: „finom” szellemi – lelki jelenségek, valójában nem mások, mit az egyetemes

törvényeknek, tehát az egyetemes lét-folyamatokat működtető lételveknek: A Spirituális

Hatalmaknak a „durva” kivetülései, a különböző megnyilvánulási formái. És ez mind a természeti,

mind a szellemi létszférákban így van és így érvényesül, ez a „lefelé-durvulási” folyamat, így

érvényes mind a pszichikai és mind a fizikai létdimenziókban egyaránt!

Ezeket a szellemi törvényeket az ember ideig – óráig akár semmibe is veheti és megszegheti

ugyan – mint ahogy állandóan meg is szegi! – anélkül, hogy az E.T.-ek (Tehát az egyetemes

törvényeknek megfelelő a Szaturnuszi – alkímiai sorserők) azonnal és határozottan meggátolnák az

egyént és az egyénekből álló csoportokat és tömegeket, például a fizikailag romboló és szellemi

szemszögből nem csak hosszú távon, de azonnal is látható módon, zavart okozó, és ezzel: „bajt”

okozó (karma hatása alatt történő) ténykedésében. Hanem úgy hatnak az ET-k, hogy ezeknek a

„törvénytelen” ténykedéseknek az ember (a látszat törvényességet ugyan megőrző de valójában

mégis rombolást, vagy zavart okozó egyének, vagy a csoportok, esetleg egy tömeg) életében, még ha

csak hosszú távú következmények szintjén is, és a valóságnak egy egészen más területén is, de

jelentkezni fognak a negatív hatásuk és főként a visszahatásuk. De az is igaz, hogy az ember, a rövid-

távon anyagi, vagy élvezet-részesülési hasznot hozó, de hosszú távon negatív (destruktív) és zavaró

(diszharmonikus) emberi tevékenységek és lelki – szellemi állapotok eredményeit, vagyis a

természetellenes cselekvések és gondolatok következményeit, tehát a törvényellenes cselekvéseknek

az eredményeit és összegeződő következményeit, lépten-nyomon tapasztalja, még ha nem is vallja be

magának. Ezeket a negatív tapasztalatokat ugyanis, a „felvilágosult” modern ember, mikor

véletlennek, mikor irracionálisan ellenséges, „abszurd” szellemi erők által befolyásolt sors-

helyzeteknek gondolja, képzeli és nevezi.

A mindennapi élet kényszerhelyzeteiben és az életnyerési lehetőségről szóló, stupid („bűnbe-

esett”) termelő-fogyasztói erkölcs által generált nyüzsgés izgalmában viszont, az ember már nem

képes e következményeket: az okozatokat az eredeti okokhoz, vagyis az ő valamikori tetteihez és

öncélú kéjelgési vágyait, vagy az öncélú siker-vággyal telített, ellenséges gondolataihoz, hisztériás

viselkedéséhez, szomorú, vagy depressziós lelki állapotaiban történt képzelgéseihez visszavezetni!

Nem képes tehát, az általa elindított következmény- eseményeket és eredményeket az ő általa

létrehívott igazi okok szerint (és nem a külső, tőle független okozatok tűkében) értelmezni. Ezért az

átlagember abban az általános tévedésben él, hogy ő személy szerint mindent jól csinál, helyesen

gondol, csak a külső anyagi természet és az un. objektív külső társadalmi helyzetek és hatások

botlasztják, tehát, hogy a többi ember helytelen gondolkozása és viselkedése miatt kell szenvednie.

Úgy képzeli, hogy problémáinak (betegségeinek, konfliktusainak, tragédiáinak) általában nem ő az

okozója. Szerinte az ő pozitív törekvései és helyes magatartása ellenére, a vele szembeszegülő

környezet: a természet és a többi ember viselkedik szeszélyesen, vagy ostobán, és irracionálisan, az

cselekszik, érez és gondolkozik helytelenül, aminek következtében neki úgy-e, ártatlanul károsulnia,

vagy fizikailag szenvednie kell.

b) Az egyetemes törvények „adott”, tehát örök természete

A teremtői folyamatokat irányító és a megváltás megvalósulását szolgáló egyetemes törvények

természetét nem politikai és gazdasági, vagy különböző kulturális-vallásos csoport-érdekeket követő,

un. „törvényhozó királyok, vagy bölcsek” fektették le. És, az egyetemes törvényeket nem mitológiai

hősök szellemei, vagy más, égi (szellemi...) lények hozták létre, bár valamikor angyaloknak (angeloi)

is nevezték őket. És nem is, az ismert vallások objektív Istenei által valamikor, az idők elején

kieszelt, vagy más módon általuk alkotódott (kreált) olyan világi, vagy természeti törvények, amelyek

az embertől függetlenek lennének. És, az ET. nem is pusztán természeti (fizikai) törvényszerűségek:

természeti folyamatok és jelenségek "objektív" rendszere, hiszen a természeti jelenségek és

folyamatok sem mások, mint ezeknek az emberi tevékenység- és imagináció által is befolyásolt

metafizikai őselveknek a természetben (az anyagi világban és a pszichikai folyamatokban) jelentkező

megnyilvánulásai, kisülései, forma- és alaköltései.

Ami az első leírásaikat illeti, nem a felszíni okozatok világának számító fizikai és pszichikai

(természeti) létdimenzióknak a jelenségeit objektíven megfigyelni igyekvő, de az okozati – anyagi

világ felszíni jelenségei által könnyen megtéveszthető, un. semleges szellemű tudósok figyelték meg

és írtak le az ET.-ket. Az ET.-ket legelőször az egyetemes létezés ős okaira vonatkozó ős-

kinyilatkoztatásokat ismerő és azok hatásait nem csak a külső természetben, hanem a személyes

életükben is ellenőrző hermetikus beavatottak írták le időszámításunk előtt ötezer évvel. Azért hívják

ET.-nek, mert nem un. külső eszközökkel szabályozzák például egy politikai-gazdasági közösségben

élő embercsoport együttélési formáit, hanem annyira ténylegesen mindenhatóak, hogy az egyéni

akaratunk és fejlődési színvonalunk (tudatosságunk, vagy tudatlanságunk) szerint (is) hatnak és

visszahatnak ránk, személyekre, miközben, ugyanakkor, az ET.-nek, nincs a negatív (külső)

tetteinket közvetlenül lereagáló és azok miatt ránk azonnal visszaható jellege. Utóbbi helyzet csak

akkor állhatna elő, amennyiben például kizárólag csak a newtoni fizika törvényeiben jelentkeznének.

Mert például, ha azokat durván megsértjük, vagy semmibe vesszük (Pl. a gravitációt, vagy a

súrlódást…) csakugyan közvetlenül érzékelhetjük a hatás – visszahatás mechanizmusokat.

De például, nincs az ET-nek a karmikus kísértéseket megakadályozó, vagy a kísértések

elfogadását és kielégítését azonnal megtorló jellege. Viszont, mint minden szellemi eseményt,

történést és szellemi-lelki állapotot és benyomást, ezeket is, az isteni intelligencia szintjén,

egymásban és egymás által feldolgozza a törvények egymásba ható (isteni) intelligenciája (A Szent

szellem). És azokat az egyetemes megváltás szüksége szerint „figyelembe veszi” mind, és más lelki

és szellemi folyamatokkal és természeti jelenségekkel összegezve, időben és a megváltási logika

fontossága szerint, lereagálja és létrehozza a törvényes következményeket. Ezek a következmények

majd, újabb szükségszerű, vagy öncélú sóvárgásokkal, félelmekkel, akaratokkal, rejtett

iszonyatokkal, vágyakkal, ambíciókkal, és képzetekkel összegeződve és együtt-hava, folytatják a

szellemi valóságalakítást, és így, az éberek számára lehetővé teszik az egyéni kiegyenlítődést és

megváltódást.

És például, nem igaz az sem, hogy az anyagi gyarapodás is, pusztán és kizárólag az ember

gyakorlati törekvéseinek a következménye lenne, és a következményekbe, vagyis, az eredményekbe

nem szólna bele a karma, vagy az aggódó anyák öntudatlan, vagy tudatos képzeleti tevékenységének

a mágikus hatása. A karma, vagy az anyák mágikus hatású szellemi folyamatainak, érzéseinek és

gondolatainak: szükség- és vágyképzeletének az egyetemes törvények szerinti összegeződő

következménye. Nem véletlen az tehát, hogy miközben egyesek reggeltől estig dolgoznak, igen is, jól

megfizetett, tehát kellőképpen „értékelt” munkát végezve, még sem gyarapodnak gazdaságilag, mert

a – és mondom: nem is kevés! - megkeresett pénzüket, orvosokra és gyógyszerekre, vagy

ügyvédekre, és más, anyagi hasznot még csak hosszú távon hozni sem képes személyek, steril és

meddő „szolgáltatásainak” a megvásárlására költik el. Vagy az egymás után halomra

karamboloztatott szuper-autóik javítására – cserélésére, vagy éppen a különböző beteges

szenvedélyeik és rögeszméik, vagy az öncélú élvezet-vágyaik kielégítésére (Pl. extra - finom italok,

vagy ételek fogyasztására, élvezeti utazásokra, felesleges látvány-kergetésre). Eközben mások, akik

köszönik szépen, jól megvannak orvosok és gyógyszerek és ügyvédek és szuper-autók, illetve játék-

vagy más szenvedélyek és öncélú és ezért szintén betegséghez, vagy nehéz és „költséges”

élethelyzetekhez vezető, öncélú élvezetek nélkül, gazdaságilag is gyarapodnak. Pedig még csak nem

is gyötrik magukat agyon, az esetleg nem is olyan jól megfizetett munkájukkal…

Annak következtében, hogy a mai ember az Egyetemes Törvényeket nem ismerő, de különféle

nyerészkedési és hatalomgyártási és gyakorlási érdekektől hajtott politikusok (úgynevezett tömeg-

képviselő emberek) által összeállított, alapcéljaikban nagyon sok esetben a természeti törvényekkel

szemben álló, anyagi – gazdasági nyerés-orientált, tehát nagyjából mindig nyerési – kizsákmányolási

céllal hozott, liberális társadalmi - politikai törvények aszerint és azok alapján él, egyre inkább

eltávolodik és elidegenedik az egyetemes öntudatától és a törvényes mivoltától. Azáltal tehát, hogy

az ember, nem a hosszú távú következmények logikájának a moralitása szerinti-, hanem a rövid távú,

gazdasági rész-érdekeket érvényesíteni törekvő képviselők által létrehozott, egymásnak ellentmondó

és sokszor követhetetlen logikájú, polgári és állami törvények szerint él, elveszíti nem csak az

istennel való kapcsolatát, hanem végül önmagát is. Azáltal, hogy a többnyire közgazdasági

szempontok szerint kreált, a természeti folyamatok harmonikus egységével szemben álló (az

ökoszisztémák egyensúlyával szemben álló) – és ez által az egyetemes teremtői szellemmel szembe

szegülő – mesterséges törvényekhez igazodva akar élni, nem érzékeli a sors-problémáinak az igazi

okait.

És emiatt, nem is érti már az ő valóságos élet-problémáinak a lényegét, azok igazi – kauzális -

okait. És mivel ezeket az egymásnak is ellentmondó és részleteikben egymással ellentétes és

sorsellenes jellegű civil, vagy állami törvényeket képtelen folyamatosan betartani, az egyes

embernek valójában állandóan át kell hágnia ezeket, az állítólag a közakaratot kifejező társadalmi és

erkölcsi életét szabályozó törvényeket. Ezért, az öntudatában és a tetteiben is, lépten-nyomon meg

kell hasonlania az erkölcsi szellemében, és ennek (is!) a következtében, állandóan törvénytelenül kell

élnie! Meg is látszik az életünk minden területén és a közösségi lét minden mozzanatában ez a

törvénytelenség: mind a magánélet szférájában, mind a társadalmi-közösségi élet (kultúra, gazdaság,

politika) területein, már csak abban is, ahogy a különböző érdekcsoportok, vagy akárcsak a

házastársak is, egymást vádolják és egymás fölött ítélkeznek a szenvedéseikért és a

boldogtalanságukért, kríziseikért, életcsődjükért.

Mivel mind a fizikai-természeti törvények, mind a közösségi életnek a lefektetett törvényei és a le

nem fektetett (meghatározatlan) erkölcsi szabályai, igazából ezeknek az Egyetemes Törvényeknek a

kivetülései és következményei kellene, hogy legyenek, de messze nem azok egyrészt. Másrészt a

többi kilenc törvénynek is mágikusan „mindenható” a hatása, tehát az a személy tehát, aki a

mindenható szellemi (kauzális) törvényeket megismeri, és e törvényekkel összhangba hozván az

életét, tehát megtanul például önmagától önmagában önmagáért boldog lenni (Lásd a megváltás

törvényét – 10), soha nem kerülhet igazából életveszélyes, vagy számára és a családja számára

hosszú távon is ténylegesen ártalmas helyzetbe. És konfliktusba sem kerülhet, az általában

gonosznak nevezett, vagy a hibabelátásra képtelen és felelőtlen nagyvonalúsággal viselkedő - eljáró

személyekkel vagy érdekcsoportokkal, de még a természeti törvényekkel szemben sem. De főképp

nem kerülhet konfliktusba, a rá vagy a családjára károsan ható, ártalmas konfliktusba a mindenkori

politikusok által összetákolt, hamar elavuló társadalmi - gazdasági törvényekkel szemben sem, mivel

azok a hivatalos eljárások, amiket ellene indítanak hamis vádak alapján a karma-dagasztó, un.

gonosz személyek, „valami” misztikus oknál fogva (Vagyis az egyetemes törvények összegeződő,

mágikus hatása miatt.), elejtődnek, elveszítik az erejüket és a jelentőségüket, akárcsak az elhíresült

sátáni Sargentini jelentés az Európai Unió intézményeinek a bürokratikus labirintusában.

Attól kezdve, hogy az ET-et mélyen megismeri és az ET.-hez igazítja életét (vágyait,

gondolkozását és tetteit) valaki, vagy egy erős politikai csoportosulás, az ő (A tagjai) élete sokkal

inkább törvényessé válik, mint azoknak a különböző érdekeket hajhászó embertársaié, akik az anyagi

és biológiai – növényi világ teremtési programjainak az öncélú hasznosítására, mesterséges

(technologizált) szaporítására, növesztésére és, végső soron, a természetnek az öncélú

kiszipolyozására (zsigerig zsákmányolt fogyasztására) és kirablására szövetkeznek. Akik tehát, a

társadalmi-politikai törvények és szabályok szerint: az un. termelői – fogyasztói morál szerint élnek.

Az Egyetemes Törvények szerint élő személyek élete, bizonyos ráállási és össze-hangolódási idő

elteltével, szemmel láthatóan harmonikusabb, egészségesebb és kreatívabb, mint azoké, akik még

mindig "a létért való küzdelem" naiv ideológiáján alapuló, törvénytelen erkölcsi normák szerint

élnek, mivel az ő élete ténylegesen is – nem csak látszatok szerint! – törvényes.

Az a személy, aki megismeri ezeket a törvényeket, elsősorban önmagát ismeri meg, mint isteni és

spirituális céllal (morális önjavítási céllal) az isteni létezésben létrejött egyedi struktúrát, mint olyan

spirituális lényt, akinek törvényes (morális) hiba-javítói rendeltetése van és akin keresztül az

Egyetemes és Örök-érvényű Törvények szerint Ható teremtői és megváltói Lételvek, közvetlenül és

felismerhetően megnyilvánulhatnak. És, amennyiben igyekszik is betartani ezeket a törvényeket, a

természetes egészségén és zavarmentes (harmonikus) életfolyamatain, életerején és élettörténetén

keresztül folyamatosan észlelheti majd, ahogy az ő személyén és az Ő személyes Én-tudatán

keresztül (is) megnyilvánuló egyetemes törvények, egybekapcsolják az ő fizikai (természeti)

személyét és az egész (pl. családi) létezését az isteni öntudattal, az Abszolút tudattal. Így az olyan

személy, aki megismeri és igyekszik is igazodni e törvények logikájához, és önmagán is megfigyelve

azok hatásait, felismeri és használni is tudja azoknak az életteremtő és élet-körülmény- teremtő

erejét az ő mindennapi életében. - Az a személy tehát, aki harmóniába tud kerülni e spirituális

lételvek (az archaikus ember ezeket az Élő Szellemi Hatalmakat nevezte és tisztelte isteneinek)

hatóerejével. - olyan szellemi képességekre tesz szert, amelyek az Ő identitástudatán keresztül,

közvetlenül a Létezés eredetéhez és az egyetemes lét-forrás alapmintáihoz kötik a fizikai személyét,

aminek csak és csakis pozitív lehet a rá visszaható következménye. - Ez a krisztusi evangéliumnak (jó

hírnek) az alapja és igazi értelme.

Ezért az ilyen személy, képessé válik az élete (sorsa) minden talányát és rejtélyét lassan – lassan

megérteni, és ez által a sorsából következő problémáit (még a mások által abszurdnak és

kegyetlennek képzelt, és a mások számára elviselhetetlennek érzett élethelyzeteket, betegségeket és

tragédiákat is!) feloldani és meghaladni, az életét beváltani. Képessé válik a törvények logikája

elsajátítása segítségével pozitív sorsrendezői képességeket és tulajdonságokat nyerni, valamint a

személyi sorsa és a személyi vágyai, a képességei és az esetleges tehetsége közötti ellentmondásokat

kiegyenlíteni anélkül, hogy ezeket a sors-rejtélyeket a maguk részletes árnyalatában, állandóan és

precízen számon kellene tartani. És ez nem misztikus fantazmagória, erről szól, ez az evangélium (jó

hír) a názáreti Jézus egész tanításának ez a lényege, amelyet viszont a keresztény farizeus papok a

visszájára fordítottak és egy színpadi ájtatoskodásra használható vallást csináltak belőle. Nem csoda,

hogy ez a színpadias vallás, a 21 század elején éppen kapitulál az éber spirituális értelemet teljesen

sutba vágó iszlám-vallással szemben, érzelgősen a keblére ölelvén azt, ami meg fogja őt ölni.

c) A Világosság és a Szeretet őskezdetek születése és azok dialektikája

Az egyetemes törvények megértésének legkényesebb kérdése és általában a metafizikai

megismerés legalapvetőbb problémája nem más, mint az isteni Szeretet és a Világosság

megkülönböztetése és meghatározása segítségével történő egyesítése, vagyis a boldogság elérése,

illetve a teremtés okának és az emberi élet céljának (A megváltásnak, tehát a boldogságbak) a

megértése. (Az elemek ugyanis, csak egymástól jól megkülönböztetve és elhatárolva, és mindegyik a

maga lényegi egyediségében szabadon meghatározva és megnevezve, egyesíthetők. Minden olyan

egység, ami nem ebben a szellemben történik, hamis egység, vagy előretett egység és előbb-utóbb

fel kell bomlania az egymással erőszakosan egyesített elemek lázadása következtében. Ez az alkímia

első törvénye. Lásd később: a Szeretet és a szabad információáramlás törvénye leírását.)

Pontosabban és részletesen: a Mágikus erejű Szeretetnek, mint ontológiai teremtő erőnek az

elismerése, személyes érzékelése és személyes gyakorlása – vagyis: annak a fogadása és

továbbküldése – áramoltatása, mint a metafizika központi feltétele és problémája. Amennyiben nem

ismerjük az élet értelmét (rendeltetését) és emiatt, a személyes szeretet-átélést nem valósítjuk meg,

akkor egyáltalán nem beszélhetünk metafizikai alapállásról, hanem csak steril és önkényes

elméletgyártó filozófiáról. Szinte meghatározást írtam fentebb a megismerés helyett, és ezzel máris

a Szeretet lényegének mondtam volna ellent. A Szeretet ugyanis a megváltás és a megváltódás ősi

kényszere és lehetősége (potencialitása). Számunkra, emberek számára, a mágikus – teremtő erővel

bíró, személyi Szeretet nem más, mint a mágikus erejű, megváltódási – boldogulási lehetőségnek az

öntudatlan és spontán ereje, az egyetemes boldogulási erőnek a durvább (emberibb) kifejeződése.

Az egyetemes lét számára viszont, a Szeretet egy abszolút szükség szerinti, elsődleges és

egyszerre minden irányba ható, pozitív (teremtő erejű) egyetemes erőnek a gyakorlási szüksége és

kreatív erő-megnyilvánulása. Tehát olyan, az abszolút ősegységgel folyamatos kapcsolatot tartó, az

egységbe való vissza-rendeződés szükségét fenntartó és erre az ős szükségre az abszolútumból

kiáramló többi lételemet folyton „emlékeztető” határtalan erő-kiáramlás, aminek nincs időbeni is

térbeli meghatározódása, de még iránya sem. A Szeretet tehát, egy olyan egyetemes ősi Léterő, mi

létezik attól függetlenül is, hogy mi képesek vagyunk-e, vagy akarjuk-e azt befogadni és akarunk-e,

illetve képesek vagyunk-e a jótékony hatásaiban (Például a gyógyító hatásában) részesülni, vagy

mások felé azt tovább áramoltatni? Tehát attól, hogy akarunk-e, vagy nem szeretet-állapotban élni,

gondolkozni és tevékenykedni.

Paradox módon, aki meg akarja határozni a Szeretetet, az majdhogynem Szeretet-ellenesen

cselekszik, ha akarja ezt, ha nem. Hiszen valamilyen mentális – képzeti skatulyába be akarja

szűkíteni a mentális dimenzióknál finomabb, sőt: a spirituális dimenzióknál is sokkal finomabb,

abszolút létállapotból induló Szeretet, annak a határtalanul finom és gyér, de e finomsága ellenére

mindennél hatásosabb – erősebb! – kiáramlását, kiterjedését és hatását. A meghatározást és a

megnevezést ugyanis, éppen az előzőkben elmondottak szerint és azok alapján, nem a lehet

Szeretetre alkalmazni, azt ilyen „okos” módon gyakorolni. Viccesen fogalmazva: nem lehet a

Szeretetet mérni vagy irányítani. A Szeretetet ugyanis, felette áll minden meghatározásnak,

akárcsak bárminemű fizikai, érzelmi, mentális, vagy spirituális dimenzió szintjén is történő

korlátozásnak.

Az általunk csak boldogságként érzékelt (érzékelhető) abszolút létnek a mindig valami másra, egy

más-állapotra, a lehetőleg még boldogabb létállapotra vágyó őssóvárgását megérteni képes

Világosság által megtermékenyített Szeretetnek a teremtő ereje által válik Teremtővé: Istenné az

Abszolút lét. A Teremtés tehát, az Abszolút létnek a Világosság által boldoggá tett szeretet által

beindított és létrehozott első áldozathozása és Világos (Törvényes) megnyilvánulása. És ugyanakkor

a Fény által megtermékenyített, teremtő Szeretet az Abszolútum első képzelői – „tervezői” –

(mágikus) teremtő tulajdonsága is (Az Ádám Kadmon), amely által az Abszolútumból Teremtő Isten

válik folytonosan. A szeretet által keletkezik tehát az abszolút teremtő mágikus erő, és e mágia által

az első Világos és Törvényes Teremtés. Vagyis, a szeretetben keletkezik az a mágikus teremtő-erő,

ami által létrejön és történik minden a teremtésben. (És amit a Világosság irányít és szabályoz és

törvényesít a 10 egyetemes törvény által.) Ezért nem lehet a Szeretetet mentális képességek és

műveletek szintjén meghatározni és még csak elgondolni sem. Hanem csak átélni - átérezni lehet.

De, az ember esetében, ennek az átérzésnek a legnagyobb veszélye éppen az, hogy az egyes ember a

Szeretetet könnyen összetéveszti a hamis szeretettel, vagy a, néha a Szeretet ellentétét: a gyűlöletet

is létrehívni képes, rész-szeretet érzésekkel.

A lefelé és nem a felfelé ragaszkodó (egyesülni vágyó) érzelmek, amelyek által, és amelyeken

keresztül, a biológiai és pszichikai individuális elhatároltságában az ember, önkéntelenül és

öntudatlanul, mindig valamilyen külső – anyagi lételemhez (vagyonhoz), vagy valakihez ragaszkodik,

és, e prímér ragaszkodásán keresztül éli át a Szeretet részleges (földi) megnyilvánulását,

veszélyesek. Ilyen leszűkült ragaszkodó szeretet-formák például: az anyaszeretet, a gyermekszeretet,

a családszeretet, a rokon-szeretet, a barát-szeretet, a csapat- és csoport szeretet, a nemzetszeretet, a

hazaszeretet, a vallásos isten-koncepciók (faragott képek) szeretete, az étel-szeretet, az ivás-szeretet

és így tovább. Ugyanakkor az is világos, hogy a rész-szeretetek megélési átélési képessége nélkül,

nem élhetjük át a boldogság felé vezető, vagy azt megtartó igazi, egyetemes szeretetet sem.

A földi helyzetünkben tehát, a mindennapokban szükségünk van e rész-szeretetek átélésére is, de

nagyon kell vigyázni, hogy emiatt és eközben az Isteni Szeretetet ne tévesszük össze annak a rész-

megnyilvánulási formáival, és ne elégedjünk meg azoknak az átélésével. Vagyis: a szeretet –

pszeudologiák átélésével. Az érzelgősség, mint például a Szeretetnek a gyakorlati felelősségvállalás

nélküli hangoztatása nagyon veszélyes lehet. Vagy a rész-szeretet hosszú távú következmények

belátása nélküli „gyakorlása” (Gyermekeink kényeztetése, fölösleges kiszolgálása.). Ez által, végül is,

elszakítjuk magunkat a valódi (egyetemes) Egységbe jutási képességünktől (Kielégítjük magunkat

rész szeretettel és megfosztjuk az igazi egység-vágytól) és a legkegyetlenebb dolgokat is képesek

vagyunk elkövetni bizonyos szeretet-pszeudologiák nevében. (Lásd az évtizedek, vagy az évszázadok

folyamán egymásra haragvó családtagok közötti nyílt, vagy rejtett gyűlölködéseket, vagy a valamikor

egymásért, „akár meghalni is kész” házastársak, vagy szerelmesek és élettársak közötti gyűlölködést

és bosszú-vágyat válás után, az egyazon nemzeten belüli polgárháborúk szélsőséges megnyilvánulási

formáit, lásd a középkori nemzet- és vallásháborúkat). A szeretet – az egységre törekvés - ellentéte

ugyanis nem a világosság, nem az értelem, hanem az elhárítás, az elzárkózás, a kizárás, vagyis, a

haragvás és a gyűlölet.

A Világosság princípiuma (a maszkulin princípium) viszont nem ennyire bonyolult, és mint olyan,

a megnyilvánulása is világos (Negatívan: sötét, értelmetlen irracionális). A világosság ősi funkciója a

világosítás, a be és átvilágítás, vagyis, az elemzés - értelmezés, csakúgy, mint a cél- és irányadás (az

útmutatás, a termékenyítő behatolás, a pontos célzás és a célhoz irányítás, valamint a határozott

formaadás.). És persze, mindez által a megtermékenyítés és a megváltás is az Igazságot (Fényt) hozó

és tartalmazó Világosság isteni princípiumának a funkciója és tulajdonsága. A Világosság tehát a

törvényes Igazságot kutató – feltáró Fény-értelem: a feltárás és a megmutatás – rámutatás értelme.

Az egyetemes Világítás, az a törvényes (a megváltást célzó) értelmezés, amely állandóan egy

meghatározott irányba – vagyis: célirányosan – hat és halad és terjed, és ez által irányít és

termékenyít és segít megtalálni az utat. A Világosság mindig egy, vagy több (esetleg: sok!)

meghatározott teremtési formát és állapotot irányít, vagy termékenyít meg és világít át (A legtöbb

esetben a kettő ugyanaz.) és tesz hasznossá a megváltás elérése érdekében. A Világosság Fénye

hozza létre törvényeket, az Isteni létezésben, tehát a Polaritás Törvényét is, amely minden

törvénytelen létmegnyilvánulást: minden zavart felkutat és azonnal a visszájára állít, annak

érdekében, hogy 1) Ne maradjon felfedezetlen és 2) Ne maradhasson meg az Isteni létezésben, ahol

beépülvén az isteni struktúrákba nagy zavarokat okozhatna. Az abszolút fény első „konkrét

intézkedése” tehát, a Lilith jelenségének az átvilágítása, megértése és teremtő szeretetté történő

átváltoztatása: megtermékenyítése. Ez a megtermékenyítő átalakítás, a fénynek a létmegnyilvánulás

(kiáramlás) előtti első tisztító „munkálkodásának”: a tudatosításnak az abszolút szükséges lét-

mozzanata.

A teremtés mellett, az egység-tudat és egység-érzés és az egységbe való visszatérésnek a

potenciális szűkség-erejét is magában hordó Szeretet, az őt megtermékenyítő Világosság Fénye előtt

való teljes megnyílásával, a kinyíló - kiáramoltatásával bontja meg és osztja meg az Abszolútum

egység-állapotát, és teszi ezáltal az Abszolútumot megnyilvánult létezéssé: Istenné. Vagyis egyszerre

Teremtővé (Jin) és Megváltóvá (Jang). És ez által, éppen a mágikus erejű Teremtő - Szeretetet

princípiuma az, ami elsőként kiáramoltatja magával együtt a Fényt és így létrehozza a kettőt: a

Világosságot és a Szeretetet. Az Abszolútum tehát, Szeretetté és Fénnyé válik, amikor Világosság

gyúlva benne, megérti, hogy nem szüntetheti meg az őssóvárgást, az Első Lilithet, mivel a Lilith –

sóvárgás is, az ő abszolút-tulajdonsága. És a fény által megtermékenyített Szeretet létrehozza az

Abszolút létben a még nagyobb boldogság érzését. A fény viszont, a Megváltás képzetét (eszméjét),

mint egyedüli megoldási lehetőséget. Ezért a Szeretet kiengedi – kiárasztja magából az általa

felgyújtott Fényt, amely a Megváltás (A megtermékenyítésen és a kiegyenlítődésen keresztüli

boldogság-növelés) szükségének a megértése által Világossá válik, és amely Világosság (Fény) a

Szeretetet a Teremtésen keresztüli Megváltódás gondolatával (Képzetével) folyton megtermékenyíti

a Szeretetet.

Az abszolút Ősszeretet tehát az, amely kiárasztja az őt megtermékenyítő Világosságot (Fényt) is

és amely a Lilith által keltett kauzális Káosz állapotnak az átvilágítás általi teremtő állapottá

(Szeretetté) változtatásának a hatására teremtővé válik. A Szeretet ugyanakkor, fenn tartja a

megnyilvánult létben az eredeti és a potenciális boldogság: a megváltás élményét az abszolút

egységélményt, vagyis az egységállapot emlékét (boldogság-érzetét) és ezzel ugyanakkor az

egységhez, az egységbe való kapcsolódásnak, a vissza-változásnak a szükség-kényszer ős-erejét is

fenntartja. Ezáltal, a Szeretet a boldogságba való visszakerülési vágyával biztosítja az egység

helyreállítását, vagyis a boldogság – növekedésének a szükség-megvalósításának a kényszerét, amit

viszont a Világosság által realizál. Vagyis: a Teremtő Szeretet őserő, mint isteni megnyilvánulás,

megtermékenyülvén megosztja és megsokszorozza az abszolút létet. De az általa létrehozott

teremtést nem tudja megérteni és boldogsággá változtatni fény nélkül. Tehát nem tud világosság –

átvilágítás, értelmezés nélkül boldoggá válni és visszajutni az abszolút egységállapotba, amiként a

Világosság sem képes a visszajutásra a szeretet mágikus ereje nélkül, hiába, hogy ő „tudja” és ismeri

az utat visszafelé.

A Szeretet tehát (A női – teremtői őserő), a természeti létezésben, nem más, mint az

egységbontás (Teremtés) és ugyanakkor az egység helyreállítására való-, a boldogságra való

törekvés is egyszerre és egyben. Az egység helyreállítása, a visszakapcsolódási (megváltódási,

boldogulási) törekvés viszont korrupcióvá, kábulattá és káprázattá válik a Világosság fénye nélkül: a

Fény által biztosított teljes átvilágítás és útmutatás (A mi esetünkben: karmaoldás) nélkül. Vagyis az

elemző, értelmező és értékelő, logikai következtetéseket levonó, kritikai magatartás által biztosított

szellemi Világosság nélkül, korrupcióvá válik, isteni értelem és céltudat nélkül szétesik a szeretet.

Ezért a Szeretet nem is tud a földön megvalósulni Fény nélkül, mint ahogy a Fény is sötétséggé válik

a Szeretet nélkül. (A szellemi – spirituális sötétség: az élettelen és nem organikus absztrakt értelem,

vagy az abszurd értelmetlenség nem más, mint a Fény ellentéte, amely nem akar behatolni a

szeretetbe, nem akarja átvilágítva megtermékenyíteni és megváltani a szeretetet!) A Szeretetet a

Fény segítségével, a Fény által fejezzük ki, de a kifejezés mindig csak részleges, tehát csak a

valóságnak valamely részére - irányított lehet. Ezért a Szeretet kifejezése a teljességet nem éri el az

egyetemes egység maradéktalan átérzése – átélése: a boldogság nélkül, ami viszont nem létezik fény

(világosság) nélkül. És viszont: ahhoz, hogy az egyetemes egység minél nagyobb mértékű átélésére

képes legyek, át kell világítanom az egységem részeit a kutató, rendező és tisztító értelmemmel.

Meg kell találnom az Igazságot és a törvényességet magamban és a világban, vagyis Szeretet és a

Fény Egységét az életemben. Különben leragadok a saját csapongó és szűk látókörű, pozitív, vagy

negatív érzéseimnek a kaotikus átélésénél, és szeretet nélküli okoskodásaimnak (spekulációmnak),

valamint az egyéni rész – szereteteimnek a Szeretet-ferdítő átélésénél! Vagyis, leragadok és

kaotikusan bolyongok a fénynek képzelt (szeretet nélküli) sötétségemben, és miközben azt hiszem,

hogy fejlődök, igazából helyben topogok az általánosító és irreálisan szélesítő, ködösen homályos, és

ezért: hamis egység-elképzeléseim megvalósításának az ördögi körében.

A (Skorpió szellemiségéhez kötődő) megvilágosodás és gyökeres átalakulás szellemi mozzanatát,

valamint a vízöntői irányváltást megtestesítő Pál apostolnak, a Szeretet himnusza a legnépszerűbb

és talán a legsikerültebb megfogalmazása a Szeretetnek. De ezen a helyen meg kell mondani, hogy,

az egyébként a Világosság által áthatott és Fény-művelő Szent Pál, csak a Szeretet lényegére

koncentrált. És, annak ellenére, hogy máshol sokat foglalkozik a kutató értelem (A Fény) Isten

örvényeit is átvilágító szerepéről, elmulasztotta a Himnuszhoz mindjárt hozzá fűzni, hogy ember

számára Világosság nélkül, vagyis a megtermékenyítő értelmi tisztázást és a kiegyenlítődési

lehetőségeket kutató Fény nélkül, tehát az igazság-kutató értelmi tevékenység által biztosított

szellemi értelem nélkül, lehetetlen megvalósítani a Szertetetet. Sőt: a Világosság tisztító,

megtermékenyítő és ez által, frissítő ereje és tevékenysége nélkül, a Lilith által állandóan kísértett és

befolyásolt Szeretet kényelmes passzivitássá, majd a fejlődéssel szembeni irritációvá és haragos

ellenállássá és végül gyűlöletté változik.

Ennek a következtében, a dogmarendszerből és hívei gondolkozásából a világosságot: a gnózist

kiirtani igyekvő, de mindig a krisztusi szeretetre hivatkozó keresztény egyház által szellemileg

irányított közép-kori, újkori és modern kori Európai ember is, a fény nélküli szeretet által hajtva, a

legnagyobb gaztetteket hajtotta végre más vallású népekkel szemben. Később ezt megunván, a

Világosságra kezdett esküdni és pragmatikussá válva, a szeretetnek már csak a részeire, az érzelgős

meghatódásokra lett képes, ezért a funkcionális zavarokat: a perverziókat kezdte tolerálni, és ezzel a

világosságot (törvényességet) kompromittálta és tette zavarossá: használhatatlanná végképpen. A

keresztény európai emberek tehát, miután leginkább gyűlölet-formákat élték át a történelem során,

ettől megszégyellvén magukat, a világosságot is tönkretették, az értelmet bemocskolták a

perverziókkal szembeni befogadó érzelgősséggel. Ami főként a nem keresztény népeknek a leigázása

és kizsákmányolása, gyarmatosítása volt a múltban, most a perverzió-szerető materialisták

visszahozzák az Európának az iszlám általi gyarmatosítása megengedésével... Az eltérő vallásos

nézeteket valló személyekkel szembeni vallásháborúkig menő intolerancia, nacionalizmus,

világháborúk, deportálások, munka-lágerek, és gázkamrák, stb. visszatértek az iszlám önkényes

törvénykezési formájával, a dzsiháddal.

Mivel tehát, a keresztény egyház által megkövetelt fény nélküli szeretetet képtelenek voltak

megvalósítani, a számukra fény nélkül elérhetetlenné vált Szeretetnek az ellentététől, a gyűlölettől

való félelmükben, illetve a vallásos demagógia kizárása érdekében, létrehoztak egy Szeretet és

Világosság nélküli, mindent az észszerűségre alapozó, materialista tudományt. Majd, egy arra (a

hamis fényre!) alapozott önkényesen csűrhető – csavarható, pragmatikus jogi berendezkedést, és

ezzel az un. magas kultúrájú, a objektívnek képzelt civilizációt. Ez viszont átcsapott keleten

kommunizmusba és nyugaton liberalizmusba. És, a Berlini fal leomlása után, mind a kettő

átfordulna, törvénytelen liberális dekadenciába. Ezt oly annyira, hogy szükség lett a fél kommunista

– fél liberális Európának és a teljesen liberális Amerikának a primitív iszlám ideológiát képviselő,

egyelőre még szaporodni képes, primitív tömegek általi elözönlésére. Ezt annak érdekében, hogy a

nyugat- európaiak és az amerikaiak ébredjenek fel arra, hogy mennyire törvénytelen lett a

dekadenciát szülő, öncélú meggazdagodás víziójára alapuló életük. Hogy a hedonista egoizmusukat

takarni hivatott, mindent (Még az ördögöt is!) befogadni képes - igazi (kauzális és spirituális) Fény-

nélküli és élet-értelem nélküli - humánusnak mondott érzelgős majomszeretetük nem tartható. Hogy

a fogamzásgátlásra alapuló, primitív intoleranciával szembeni toleranciájuk milyen erős, anti-

krisztusi borzalmakat hozó agressziót eredményez.

d) Az egyetemes teremtés (létezés) célja és az emberi élet rendeltetése

A fentieket alapul véve, és azokon tovább is lépve, 25 éves gyakorló asztrológusi (tehát sors-

figyelői) és sokgyermekes édesapai tapasztalattal a tarsolyomban, kijelenthetem, hogy AZ EMBERI

ÉLET CÉLJA, RENDELTETÉSE ÉS FUNKCIÓJA, AZONOS AZ EGYETEMES TEREMTÉS CÉLJÁVAL,

RENDELTETÉSÉVEL ÉS FUNKCIÓJÁVAL. Ez az ős-cél, ős-rendeltetés és funkció pedig nem más

mint, AZ ÁLTALUNK BOLDOGSÁGKÉNT ÉRZÉKELHETŐ MAGASRENDŰ (abszolút)

LÉTÁLLAPOTNAK A TÁGULÁSA, MÉLYÜLÉSE ÉS ERŐSÖDÉSE (fejlődése). Vagyis: AZ ABSZOLÚT

BOLDOGSÁG ERŐSÍTÉSE. Ez az egyetemes lét-cél tehát, az abszolút ős-boldogság növekedésének

és folytonos finomodásának az elérése érdekében folyó, teremtés – fejlődés – megváltás

folyamatainak a, soha meg nem szűnő, körforgó jelensége.

Természetesen, az emberi élet rendeltetése (szükség-célja) is leképezi a fent leírt egyetemes lét-

célt. Egészen pontosan Azt szolgálja, de az emberi létezés sajátosságának: a karma-oldás

szükségének megfelelően. Azt kell tehát megtudnunk és megértenünk, hogy mi is az, hogy honnan

ered a karma? – Tudnunk kell, hogy az abszolút ősképzeletnek megfelelően, a szeretet mágikus ereje

által megnyilvánult, és a létünk alapjait képező isteni létbe kiáramló, teremtő ősideák egy kis része,

megsérül az első Lilith jelenség által okozott első teremtés közben, vagyis, a megnyilvánult isteni

állapotba való kiserkenés folyamán, az un. teremtési traumában. És ezek, az abszolút létből hibásan

(funkcionálisan zavarodottan, vagy hiányosan) kiserkenő, és az egész teremtéshez képest kevés, de

mégsem jelentéktelen számú hibás ősideák, képtelenek az Isteni létben megmaradni, a létező isteni

struktúrákba integrálódni és azokkal szervesen együttműködni. Ezért a polaritás törvénye

automatikusan átállítja őket a saját ellentétükre: a viszályukra. Ezt a jelenséget, ezt a negatív

transzformációt, nevezzük MÁSODIK LILITH – JELENSÉGNEK.

A Isteni létezés, ezeket, a Polaritás Törvénye által a saját ellentétükké változtatott, hibás

ősideákat, az immár nem csak hibás, de a visszájukra is fordítás miatt is újból és lényegileg is

megzavarodott ősideákat, automatikusan kiveti – ki nyomja magából. Leszorítja alacsonyabb rezgés-

állapotú dimenziókba (Az Ideális, a mentális és az asztrális szintekre), így, ezáltal megőrizve az isteni

zavartalanságát, a zavarhatatlanságát. Mert különben ezek a teremtés közben megsérült ősideák,

majd azoknak a visszájára fordított állapotaiból keletkező zavaros struktúrák, sötéten és

kiszámíthatatlanul őrülten- kavargó idea-örvénylések által létrehozott káosz (A pokol…) részek,

egyre csak nőnének, növekednének és akkor tényleg, akár két pólusú, megnyilvánult (Isteni és

ördögi) lét is létezhetne. De ez nincs így, részben azért, mert az abszolút lét egy és egységes, tehát

az ő első (Isteni) megnyilvánulása is egy és egységes. Másrészt, az Isteni létnek is szüksége van

minden egyes olyan ősideára, ami az abszolútumból belé kiárad, mivel azok teljesen új, a

fejlődéséhez (minőségi növekedéséhez) szükséges információkat tartalmaznak.

Tehát, szükségképpen, azokat a megsérült ősideákat, amelyeket a polaritás egyetemes törvénye -

az isteni zavartalanság megőrzése érdekében - a visszájukra állít (Ezt a visszájára állítást nevezzük a

második Lilith jelenségnek), meg kell menteni, és ki kell javítani! De hogyan? - Éppen az ember,

illetve az emberiség, az Adam Kadmon segítségével. Létrehozza tehát magából a kauzális emberi

struktúrákat: az emberi aurákat és ellátja vibráció-csökkenési képességgel és un. zigota-keresési-,

zigótákkal való össze-kapcsolódási képességgel. A majdnem abszolút fokú vibrációs állapotban levő

Isteni létezés, ezeket, a Polaritás Törvénye által a saját ellentétükké változtatott, hibás ősideákat, az

immár nem csak hogy hibás, de a visszájukra is fordított és az, az miatt is, újból megzavarodott

ősideákat, automatikusan kiveti – ki nyomja magából, leszorítja azokat az alacsonyabb rezgés-

állapotú dimenziókba (Idea, mentális és asztrális szintekre), így őrizvén meg az isteni

zavartalanságát, a zavarhatatlanságát. Mert különben ezek a teremtés közben megsérült ősideák,

majd azoknak a visszájára fordított állapotaiból keletkező zavaros struktúrák, a sötéten és

kiszámíthatatlanul őrülten- kavargó idea-örvénylések által létrehozott kaotikus - pokoli részek, egyre

csak nőnének, növekednének és akkor tényleg, akár két pólusú, megnyilvánult (Isteni és ördögi) lét

is létezhetne.

De ez nincs így. Részben azért, mert az abszolút lét egy és egységes, tehát az ő első (Isteni)

megnyilvánulása is egy és egységes. Másrészt, az Isteni létnek is szüksége van minden egyes olyan

ősideára, ami az abszolútumból belé árad, mivel teljesen ú, a fejlődéséhez (minőségi növekedéséhez)

szükséges információkat tartalmaznak. Tehát, azokat a megsérült ősideákat, amelyeket a polaritás

törvénye az isteni zavartalanság érdekében a visszájukra állít (Ezt a visszájára állítást nevezzük a

második Lilith jelenségnek), megmenti, és kijavítja. És hogyan? Hát éppen az ember, illetve az

emberiség, az Adam Kadmon segítségével. Például viszályok formájában jelentkező ellentétekben és

konfliktusokban kényszerül rá és ismerheti fel a tudatos ember azt, hogy a szélsőséges és hibás,

ellentétes végletek milyenképpen és milyen formájú egészséges minőségű gondolatokba és

képzetekbe, vagyis milyen jellegű pozitív és kreatív személyi mentalitásban összegeződve

változtathatók át és javíthatók ki. (Ezt a tudatos és pozitív mentalitás-váltást, hívjuk karma-oldásnak)

Az egyes ember tehát – Adam Kadmon – nem más, mint ezeknek, az ő aurájába és így a tudattalan

szellem-világába került, sérült és a visszájukra állított ősideáknak az önkéntelen hibajavító,

személyes, mivel emberi személyekben létező „műhelye”.

A Tudatos Teremtő Isten a karmaoldás érdekében hoz létre magából minket folyamatosan.

Vagyis, azért alkotja meg folyamatosan az aurának nevezett a spirituális struktúrákat - Amelyek az

életünknek a spirituális-energetikai hátterét és alapját képezik…- hogy a hozza való visszatérési

kényszerünkben – a boldogságra való vágyakozásunkban – kijavítsunk minél több, a köztes létben az

auránkba akadt, hibás ősideát. Az a rendeltetésünk tehát, és az auráink azért nyúlnak le a földi –

emberi energia-terekig és azért választanak ki isteni kezdeményező indíttatásra – kauzális

belövésre… - egy – egy velük azonos spirituális jellegzetességekkel (karakterrel, színezettel)

rendelkező zigótát (Ivarsejttel megtermékenyült női petesejtet). És azért hatják át keresztül-kasul az

aurák a zigótákat és azért indítják el bennük a sejtszaporodást, tehát azért válunk emberekké és

azért születünk a földre, hogy az abszolút boldogságba való visszajutási törekvéseink közben és

annak a hatására, tudatosan, vagy öntudatlanul, de kijavítsuk a bennünk karmaként létező, az isteni

létbe már eleve sérülten érkező ősideákat, amelyeket a Polaritás törvénye előzőleg a visszájára

állított.

Ezért kerülünk újra és újra konfliktusba egymással és a természet jelenségeivel, sőt, sok esetben

még önmagunkkal is. És ezért van annyi – humanista logikával szemlélve: igazságtalan, isteni

logikával vizsgálva: szükséges – vita. Ezért kell használnunk vagy megszereznünk – kifejlesztenünk a

szellemi – minőségi megkülönböztetési képességünket, vagyis a pozitív, mágikus sors-körülményeket

is előidézni képes kiegyenlítődési – boldogulási képességeink kifejlődését lehetővé tevő hibabelátási

képességet. Ezért kell magunkban minél több önkritikát gyakorolni. És ezért kell törekednünk az

életfeladataink- és ez által a rendeltetésünk betöltésére az érzéki örömökben és az anyagi világ által

okozott kábulatokban való tobzódás helyett. A testünket alkotó, és a környezetünket alkotó fizikai

valóságban tükröződve – amennyiben éberek vagyunk… – felismerhetjük az auránkba kerülő és az

oda beágyazódó isteni-ideáknak a sérült mivoltát, vagyis: a mély- tudattalanunkba vésődött sérült

(Abszolút lényegükben nem, hanem csak a funkciójuk felszíni manifesztációjában sérült!) ősideák ős-

jellegét, színezetét, és boldogság-vágyunkban kénytelenek vagyunk kijavítani azokat. Mert az

Abszolút Létből kiserkent ősideáknak a határtalan halmazából és tömegéből, amelyek megsérülnek

az első teremtés közben, vagyis, az abszolútumból az isteni létezésbe való kiáramlás közben

megsérült ős-ideáknak egy részét magunkban hordozzuk, mint karmát.

Ezért egy-egy időintervallumban (Pl: azonos évben) született egyének, ugyanazon konstelláció

szerinti Lilith-el és Sárkányfarokkal, és Kínai asztrológiai év szerinti karmával születnek, mert

úgymond, annak az időszaknak megfelelően, ott és azokban az isteni idea-struktúrákban jelent meg

az isteni létben, az isteni idea-sérülések kivédése miatti hiány, amelyekből ezen embereknek a

szellemi szerkezete – Az aurájuknak az isteni és a krisztusi alapja - is felépül. És mivel az első

teremtésben (Az Istenben) különböző – a konstellációk géniusza szerinti - hibás ősideák is

megjelennek, az isteni létben megjelenő hiányoknak - szükségeknek megfelelően, különböző jellegű

aurák is jönnek létre. És ezen isteni szükségeknek megfelelően, amint a földön egy-egy

időintervallum véget ér, a következő időszakban már más (új) konstelláció szerinti Lilith (És

Sárkányfarok…) jellegű karmikus zavarokkal születnek világra az újszülöttek, akiknek a karmája, ha

nem is azonos, de nagyon hasonló a mélyben és csak a felszíni karakterükben és természetükben

különbözik (Lásd az ikreket). Persze, bármikor egymással szöges ellentétessé változtathatja őket a

Polaritás egyetemes törvénye.

De ugyanakkor magunkban hordozzuk az isteni eszenciánk teremtő képességét is, és a Tudatos

Teremtő Istennel való összeköttetést, népszerűbb nevén: az isteni magot (Az asztrológiai

képletekben az Aszcendens és a Sárkányfarok által jelzett, pozitív szellemi képesség - potencialitást),

ugyanúgy, ahogyan, magunkban hordozzuk egész életünkön át az asztrológiai feltárás által

feltárható, a Lilith és a Sárkányfarok elnevezésű karma-pontok által jelezett karmikus

meghatározottságokat is. Ezek a meghatározottságok, a sorsukat a saját kezükbe venni képes

személyeknél, átalakulhatnak a megfelelő konstellációs erőterek szerinti, pozitív tulajdonságokká és

képességekké.

A fentiekben leírt isteni hibajavítási jelenség következtében tehát, aminek az önkéntelen

végrehatóiként születünk a világra, már a fogantatásunkkor az auránkkal egybe kapcsolódik a zigóta

nevű magzat-csíra, amit a női petesejtbe befurakodott férfi ivarsejt alkot, és az auránk – Tehát mind

az isteni képességeinket, mind a karmikus csomagunkat tartalmazó spirituális struktúránk! – ezt, az

általa bekeblezett és keresztül – kasul átszőtt zigótát, tehát a biológiai apánk spermája által

megtermékenyített petesejtet, aktiválja, vagyis: sejtosztódásra és ez által sejtszaporodásra ösztönzi.

Ettől válik az magzattá a zigóta és ekkor kezdődik el benne a sejtosztódás - sejtszaporodás, vagyis a

biológiai fejlődés-növekedés. Tehát csakis az aurától kapott isteni energiák hatására! Vagyis, már a

születésünk előtt, sőt, már a fogantatásunk előtt is, a láthatatlan szellemi szférákon és az

Abszolútum által kivetett, sérült ideák forgatagából álló őskáoszon áthatolva, az isteni MAG-unkra

rárakódik bizonyos jellegzetes – az anyánk és az anyai ági női felmenőink képzeletével, sorsával

szorosan összefüggő – Karmikus jellegű, spirituális zavar. Ez az egyéni megváltódási – átalakulási -

életfeladatokat meghatározó és kijelölő karma. Ez tehát, az első Lilith jelenség által létrehozott

teremtésben megsérült és a második Lilith jelenség által visszájára fordított ősideákból alkotódó,

személyes –egyéni hibás valóságértelmezési reflexek, hibás spirituális értelmezési reflexek

tömkelege. Ez, a hibás („bűnös”) élet vizionálási –mód, amely a felnőtté váláskor mindannyiunkban

megjelenik és tombolni kezd, amennyire a nevelés nem vezetett rá arra, hogy felül kell vizsgálni és

át kell változtatni megfelelő pozitív tulajdonságokká. Ez a személyes-pokoli káoszt idéző, fordított

(mert visszájára fordított) spontán szellemi valóság-és világlátás, ez a hibás jelenségértelmezés és

igazság-tudat fogja részben jellemezni és irányítani a gondolkozásunkat.

Az éberségünk megszerzésével, és tudatos teremtő képességünk megváltási logika szerinti

gyakorlásával, valamint a kauzális asztrológia által biztosított, matematikai pontosságú(!) személyes

karmánk részletes és pontos megismerésével, tehát, a személyes karmánk minél mélyebb és

szélesebb feltárásával, felismerhetjük és beismerhetjük (befelé kiismerhetjük) ezeket karmikus

poklainkat létrehozó, hibás valóságértelmezési reflexeket. De ezeket már azonnal, a tudomásul

vételkor, megszüntetni, eltüntetni, megsemmisíteni nem lehet, ugyanúgy, ahogyan a rezonancia

törvénye hatására hozzánk jutó sérült ideák érkezését sem gátolhatjuk meg a biológiai foganásunk

előtt. Hanem csak folyamatosan átalakítani: kijavítani a megfelelő pozitív képességekké és

tulajdonságokká. Ez a javítás – átalakulás jelenti a rendeltetésünk beteljesítését és hosszú távon (sok

– sok év után) meghozza a megváltást. A velünk-született, zavarodott spirituális létállapotokat idéző

hibás valóság-érzékelésnek a megismerése és megértése a lényeges tehát. Annak, amelyet a Lilith

jelenség által a visszájára állított, sérült ősideákból alkotódik, és amelyen a születésünk előtt, sőt:

már a foganásunk előtt keresztülhaladva, befogadunk az auránkba és magunkra veszünk. És

amellyel a születésünkkor, az anyánk aurájától csak részben különváltan (Majd fokozatosan

különválunk, a tudatosságunk mértékével arányosan) megérkezünk a biológiai - földi életbe, vagyis:

kizártan az anyagi dimenzióba, ezt a sok hibázási késztetést mint karmikus csomag-feladatot

magunkkal hozva. Vagyis, a csecsemői tudatunk által még kibonthatatlan teremtő-képzeletünkben

raktározódott, általános isteni-emberi (teremtői…) képességek mellet, e személyes karma-csomaggal

is érkezünk az életbe és lépünk ki az anyánk testéből és aurájából a földi életbe.

Az anyagi létre éppen azért van szükség, mert az anyagi állapot két igen fontos – SZAKRÁLIS! –

tulajdonsággal rendelkezik: 1) a szellemi világból eredő információ rögzítésének – raktározási

képességének a tulajdonságával, tehát memóriával, és: 2) az anyagi – fizikai formák és jelenségek

(egységek) rendelkeznek konkrét és határozott információ-közlési és közvetítési természetével,

tulajdonságával - lehetőségével. Az anyagi világ ugyanis, nem a létezésnek a „csúcsa”, hanem éppen

fordítva: a szellemi létnek egy végső állapotát képezi, ennél alacsonyabb frekvenciájú létállapot nem

létezik. Ebben az állapotban, tehát az anyagi formákban, rögzülni tudnak akár időtlen időkig is, a

legfontosabb spirituális és kauzális információk. És éppen ezért, ugyanitt, ugyanebben az állapotban

alakíthatók át az emberi tudat, vagyis a gondolkozás által, a Lilith által elferdített lényegi ősideák. Az

un. pokoli lét tehát nem „valahol” az anyagi világ alatt, vagy az anyagban létezik, hanem jóval fölötte

van, a spirituális ideavilág szféráiban létezik. Az anyag ugyanis nem hordoz magában zavart, az

információkat rögzíteni képes kemény anyag tehát zavar-mentes. Ezért lenne például nagyon fontos

az, hogy ítéletalkotáskor, a bíróságokon komolyabban vegyék a tárgyi bizonyítékok jelentését a

tanúvallomásoknál. Vagy, rágalmazási bizonyítás-eljárások és ítéletalkotások során például, a

használt kifejezések eredeti, etimológiai jelentését, a bírók önkényes szubjektív szó-értelmezéseinél,

szócsavarásánál.

A mi rendelétetésünk tehát nem más, mint az abszolút (Meg nem nyilvánult!) létből az Isteni

(Megnyilvánult és megnyilvánuló) létbe áramló ősidea-kvantumok azon ránk eső részének a

kijavítása, amely eleve hibásan érkezik (létesül) az isteni létbe, majd onnan a mi auránkba

(tudattalanunkba). Az életünk célja tehát, az információkat rögzíteni képes kemény anyag

segítségével való a karma-oldás, vagyis, az auránkba kerülő hibás ősidea-struktúráknak a kijavítása

érdekében tett folyamatos belső elhatározások megtétele. Tehát, a megváltásnak nevezett

egyetemes kiegyenlítődés mindenkori, folytonos megvalósulása által történő, új abszolút-létállapot

elérése, függ attól (is), hogy az emberiség tagjai mennyiben képesek elérni egyénenként a

megváltásnak nevezett kiegyenlített állapotot az emberiség összességében. A földi – emberi

megváltódási szükség tehát, nem más mint, az Isteni szintű megváltódási jelenségnek az anyagi lét

szintjén megvalósuló megjelenése, megtörténése. És tehát, az emberi – egyéni megváltódás nem

más, mint az égi isteni – megváltódásnak az „anyagi” alapja és eszköze (Előzetes előkészítése).

És fordítva: az egyetemes – isteni – megváltás akkora mértékben és azzal a feltétellel valósulhat

meg, amennyiben az emberiség egyedei is képesek a kiegyenlítődési – megváltódási (boldogulási)

képességüket megszerezni bizonyos tágabb időszeletekben. Ezt a spirituális lét-célt Egyetemes

Megváltásnak nevezzük és azt a logikát (A kölcsönös áthatoláson keresztüli egységesülést), amely

szerint és amely alapján ez végbe megy, a Szent Szellem logikájának, vagyis a Logosznak nevezzük.

Mindez, amit itt leírtam a fent ismertetett mágia-jelenségnek a segítségével, annak az alapján megy

végbe. Tisztában vagyok azzal, hogy a fent leírtak egyes olvasók számára egyelőre igen „erősek”, és

egyelőre talán még fel sem foghatóak, nem, hogy még egyáltalán el is fogadhatóak lennének. De

nincs semmi baj, mert ez az egész könyv azért íródott, hogy ezt a metafizikai – ontológiai igazságot

körbeírva megértessem, közelebb hozzam, az olvasó számára be- és elfogadhatóvá, és végül:

személyessé-, vagyis használhatóvá tegyem.

Az emberi (földi) élet célja tehát nem más, mint megváltás tudat-állapotának a belső létrehozása.

Vagyis, az első Lilith nevű, abszolút őssóvárgás által megzavart, felbontott és ez által megnyilvánult

(Teremtővé lett) ősteremtésnek a a határállapotba: az anyagba való kerülése, az abban való képzet-

tisztítás, és az onnan való visszafordulást követő megváltódás. Vagyis: a teremtés határállapotát

jelentő anyagi létnek a szakrális tulajdonságainak (szellemi információkat tükröző, a megjelenítő és a

testi fájdalomnak a hiba-jelző funkciója) segítségével történő kiegyenlítődése és egységesülése.

Vagyis az újbóli nyugalom és egyetemes boldogság (igazság) –állapot elérése, annak a megvalósítása

a létezés legfinomabb (magasrendű - isteni) szféráiban is.

Az egyetemes (Isteni) megváltás viszont, nem más, mint a lehető legteljesebb kiegyenlített

egység-állapot elérésére való, egyetemes lét-törekvés, ami a Világosság (Maszkulin, vagy Jang

ősprincípium: Egyetemes Szellemi Értelem) és a Szeretet (Feminin, vagy Jin princípium, az

Egyetemes Egységbe tartó őserő: a Szeretet) között történik egyrészt. Másrészt, a Teremtő és a

Teremtés között is, meg kell valósulnia folyamatosan a kiegyenlítődésnek. Ennek a legfőbb

kiegyenlítődésnek a megvalósulási lehetőségét, vagyis a szabályait testesítik meg és biztosítják az

Egyetemes Törvények. Illetve, ez a jelenség (A megváltás jelensége) az, ami az ember esetében a

legnagyobb követelmény (szűkség). És ez nem más, mint az, ami bennünk levő és rajtunk keresztül

megnyilvánuló Teremtő-tudatunk és a teremtmény mivoltunk (egyéni öntudatunk) között létre jövő,

tapasztalati információknak a kölcsönös egymásba hatolásán és egymás átváltoztatásán alapuló

egység létrejövése. De ez az egység ugyanakkor, folyamatosan létrejön a létezés spirituális és

kauzális síkjain is, miután a karmikus ellentéteink a fizikai dimenzióban és a természetben (fizikai és

pszichikai szférákban, azok által kényszerítve) pozitív személyi tulajdonságokká alakulnak és

egymással kiegyenlítődnek. Majd, ezt követően, a spirituális dimenziókban is megtörténik ugyanez a

kiegyenlítődés (Személyesen általunk is, ha tudunk róla, ha nem).

Vagy, amennyiben a kiegyenlítődés megvalósulása (A Jen) akadályozott (például, annak egy

személy huzamosan és intenzíven ellenáll.), az ellentéteket megtestesítő lételemek (az ellenállást

kifejtő lelki tulajdonságokat vezérlő, és a huzamos ellenállásban helyrehozhatatlanul megrongálódott

agy-központok, vagy éppen maga az ember) megsemmisülnek (meghalnak…). Ezért, tehát, hogy ez

az utóbbi ne történjen meg, illetve hogy minél kevesebb esetben történjen meg, szükséges a

törvények ismerete, illetve a törvényességi tudat személyes integrációja, vagyis a törvényesség-tudat

minél intenzívebb személyes átélése. A vele való azonosulás tehát!

A törvények a Világosság részei, annak az érvényesülési lehetőségét biztosító értelem összessége.

A világosság az egyetemes létezés-tudat, a teremtői eszencia, a maszkulin princípium, gyakorlati

tapasztalattal erősödő isteni értelem, az értelmi világosság, az átvilágítási, értelmezési és irányítói

készség és képesség, stb.). Eközben a Szeretet, a Teremtő – megnyilvánuló, létrehozó: osztva

szaporodó és az egységbe tartozás ösztön-erejét megtartva - kiáradó Isteni őserő, maga a teremtési

ősszubsztancia, a feminin princípium, a létezés alapja. Ezen a két princípiumon alapszik a

megnyilvánult lét és ezek szerves egységet alkotnak az Isteni létezésben. Illetve, ez a szerves

egységes létezés alkotja az Isteni létet. A Szeretet princípiuma az, az Isteni létalap, amely az

egységhez való kötődés és az egységbe való visszatérési szükség-érzet erejét is tartalmazza

ugyanakkor. Ezt a kínai Taoizmus által Jin-nek nevezett ősprincípiumot, a feminin isten-részt tehát,

egy kiáradó – kiárasztó abszolút őserő mozgatja, amit Szerető Képzeletnek, vagy Képzelet-

Szeretetnek nevezünk. Ez az isteni női ős-erő, amit Hamvas Béla Sophiának nevez, ez a központi

önkéntelen odaadás és áldozat hozási képesség immanens bölcsessége. A Világosság és a Szeretet ős

princípiumai által megnyilvánuló Egységes - Egyetemes Teremtő és Megváltó Abszolút Szellem (Jen),

számunkra is felismerhető és a mi mindennapi szavainkkal, fogalmainkkal megérthető és leírható, a

tíz teremtő- és megváltó erő által, és tíz egyetemes törvény szerint jelenik meg, mind az ősideák

síkján, mind a természetben.

Mindaz tehát, ami a létben és a természetben (Az anyagi világban, a fizikai létben) létrejön és

megnyilvánul, magában hordozza az abszolút szellemi ős-magot, valamint a Fény, vagy a Szeretet

jellegét (a lényeg-stigmáját), külön - külön. Ugyanakkor a valóság különböző szintjén létrejött

ellentétes vagy azonos nemű elemek, az abszolút lényegük szerint, vonzzák egymást, és át akarnak

hatolni egymáson (Jen). és folyamatosan egységbe akarnak kerülni egymással A második Lilith –

jelenség (A Polaritás törvénye) által a visszájukra állított és ez által zavarodott állapotba kerülvén

viszont, elutasítják és eltaszítják egymást, és kölcsönös áthatolás nélküli egységesülési kényszer

esetén, igyekszenek az egységből kizárni, vagy megsemmisíteni egyik a mást.

Az ellentétes nemű elemek közötti áthatolási és egységbe kerülési szükség-erő (a másikban való

feloldódási) tendencia (elemi őserő) nem más mint, az egyetemes magváltás eszköz-ereje. Ez az

Őserő maga a Szent Szellem, az Ős Logosz, nem más mint a teremtés egyetemes értelme: a

megváltás, a megváltódás (A Jen). Az elemek közötti kölcsönös serkentési, áthatolási, egymásba

hatolási – oldódási és egységesülési folyamatok, illetve a kizárási, elhárítási, vagy megsemmisítési –

kiégetési folyamatok, akárcsak a teremtési és megváltási – megváltódási folyamatok, a tíz egyetemes

törvény alapján mennek végbe, vagyis a megváltás a tíz egyetemes törvény együtt-hatása alapján és

az szerint valósul meg.

A teremtésbe hibásan érkezett és a Lilith- erők hatására visszájukra fordított ősideák által

alkotott (ördögi) struktúrák, a köztes dimenziókban (az ideális, a mentális és az asztrális

dimenziókban) karma formájában, ellenszegülnek az egyetemes törvényeknek, és ezért kell a földre –

anyagba kerüljenek az emberi testekhez kötve. Ott megakadályozván az egyének boldogsága

megvalósulását, az intenzív és folytonosan zavart – zavarodott funkcionális működésükkel (a

perverziók esetén pl.) ellehetetlenítik a kiegyenlítődést (megváltódást). Vagy, hamis megváltottság-

állapotokat hoznak létre. Egy darabig fenn állhat ez a Luciferi zavar, és éreztetheti romboló, bénító,

vagy félrevezető hatását ugyan ideig – óráig és egy bizonyos mértékben, de előbb-utóbb elgyengül,

lehanyatlik, felbomlik és a hatását elveszítve, megsemmisül az egyetemes törvények mindenható,

felülírhatatlan, megmásíthatatlan és kérlelhetetlen hatásaképpen, a törvényeknek az egyetemes

megváltási megváltódási logikát szolgáló lényege és szellemisége szerint.

A Világosság, a világító szellemi értelem, nem puszta ésszerűség. Nem a steril,

természettudományos agytevékenység által lehetővé tett, rendkívüli intellektuális és tudományos

műveletek következménye, hanem fordítva: az agy intellektuális képessége (az intelligencia) a

Fénynek mindössze egy igen is korlátolt, mindössze az elemi megélhetést biztosítani hivatott, földi

(emberi) megnyilvánulási formája! Ráadásul, a Fénynek az öncélú, Szeretet nélküli, tehát szervetlen

(Anorganikus!) működtetése, szellemi elsötétedéshez vezet. A Világosság magában, tehát a Szeretet

– szubsztanciája életadó és életfenntartó melege nélkül, a steril értelem által létrehozott absztrakt

konstrukcióvá, vagy veszélyes ideológiává, vagyis sötétséggé és steril káprázattá válik, mint az

ünnepi tűzijáték. A Szeretet tehát értelmező – tisztító Tűz és termékenyítő Levegő nélkül, vagyis

Fény nélkül, bomlássá, rothadássá és kábulattá válik. Ha a Fény, vagyis az értelmi tevékenység

öncélú (részleges) és nem az egész létezés átvilágítására (de legalább is, egy egész spirituális

struktúra-rendszer által hordozott problémakör megoldására) irányul. Hanem, például csak az elemi

megélhetéshez, vagy más életfunkciók működtetéséhez szükséges gyakorlati értelmezésekre

korlátozódik, akkor, a részleges világosságot (hamis fényt!) magába fogadó és ezért inkább csak

kívülről hozzá csatolódó Szeretet (szimpátia) is, hamis lesz és ketten hamis egységet is hozhatnak

létre. Ez történik például a psoriasis nevű betegség esetében, amely, spirituális és kauzális

értelemben persze, kimondottan a hamis fény befogadásának, vagy a hamis fényben való létezésnek

a betegsége.

Az ilyen hamis egységeknek - amint az alkímia első törvénye is kimondja ezt -, előbb-utóbb meg

kell bomolnia, akár tragikus események árán is, mivel akadályozván az emberek rendeltetésének (a

megváltásnak) a beteljesülési lehetőségét, lehetetlenné teszi a valódi, szellemi egységek

megvalósulását is. Ez történt a spiritualitás-ellenes kommunizmussal és ez történik a spiritualitással

szemben arrogánsan közömbös liberalizmussal is. Ezért van ennyi cukor- és rákbetegség a nyugati

típusú civilizáció tagjai között, annak ellenére, hogy gyógyító-tudomány elképesztő vívmányokkal

dicsekedhet.

A Szeretet, tehát az ember számára egy kívülről érzékelhetetlen és láthatatlan, diszkrét de

állandó pozitív érzés-erőnek a befogadási és kiáramoltatási képessége és állapota. A Szeretet egy

személyes, inkább belső, mint külső, oldódási és oldási, valamint adási – odaadási (áldozathozatali)

kényszer formájában ölt testet. De a legtöbb esetben, ez az egységbe való visszatérési kényszer,

paradox módon, az anyagi formákhoz való misztikus ragaszkodássá változik. Ez a ragaszkodás

viszont, a legtöbb esetben konkrétumokhoz: anyagi struktúrákhoz és személyekhez kötődik és ezért

részleges. A ragaszkodás tehát, önkéntelenül, olyan érzéseket hoz létre bennünk, amely a különböző

részleges teremtési formák világához, megnyilvánulási formáihoz, valamint különböző lényekhez (és

persze különböző személyekhez) kapcsolja az embert és nem az egész teremtéshez. Ez számunkra

természetes, hiszen a természetben élünk és a bennünk és általunk is megnyilvánuló Szeretet által a

velünk közvetlen kapcsolatban álló anyagi struktúrákat, a hozzánk közel álló (szimpatikus) lényeket

akarjuk önkéntelenül is egybekapcsolni (összekapcsolni, visszakapcsolni) a bennünk levő Teremtő –

Megváltó erőkkel, illetve az Abszolút léttel. Vallásos kifejezéssel: az Istennel.

e) A fájdalom megváltási funkciója és a szenvedés oka

Ez, amit most leírtam talán megismételt közhely, de, mivel nem ismerjük eléggé, jobban mondva,

nem figyeljük meg kellőképpen a közhely következményeit, vagyis a Fény által átvilágítatlan Szeretet

szükségszerűen részleges (egyéni és csoportos) megnyilvánulási formáinak az intenzív átélése

következményeit (pl. ha szeretem A-t, akkor szükségképpen gyűlölnöm kell B-t jellegű, primitív

mentalitást), rengeteget szenvedünk – rongálódunk: betegedünk – fölöslegesen. A szenvedés

ugyanis, azért jön létre és azért válik állandóvá, mert a Fény részleges, vagy hibás alkalmazása és

használata miatt, nem értelmezzük helyesen, vagy teljesen, a testi fájdalomnak az eligazító jelzéseit

arra vonatkozóan, hogy mit cselekszünk, érzünk, gondolunk, vagy képzelünk huzamosan és

intenzíven hibásan (megváltás-ellenesen). Hogy például hónapokon, vagy éveken keresztül

szeretetet, vagy világosság nélkül élünk. Esetleg azt, hogy szélsőségesen részleges (kevés!)

szeretetet fogadunk magunkba, illetve un. megromlott (részleges) Szeretetet gyakorlunk-

áramoltatunk. A szenvedés tehát a huzamosan gyakorolt részlegességnek, vagy a zavarnak az oka.

És persze, a gyűlöletnek: a részleges szeretet-érzéseknek (a folyamatos egység-kizáró élményeknek)

a huzamos és intenzív átélésének a logikus következménye. – Ezt a törvénytelen állapotot jelzi a

fájdalom.

A szeretet nem határozott, nem részleges, hanem egész (Egész-séges), teljes és határtalan,

miközben a fény határozott és célirányos, ezért mindennel szembe kell tudni nézni, mint azzal is,

hogy a ragadozók leölik ugyan az áldozataikat és szügyig véresen marcangolják szét azok testét és

az a legnagyobb rendben történik, miközben az ember nem ragadozó, tehát ragadozóként

táplálkozik, amikor húst eszik. A Fény tehát, igen is, egyértelmű és határozott és célirányos,

következésképpen bátran szembenéző magatartást feltételez, mind a leleplező átvilágító – értelmező,

mind a megtermékenyítő tevékenységében. Mindig figyelembe kell vennünk azt, hogy a

családszeretet, a hazaszeretet, a népszeretet, az emberszeretet csak rész-szeretetek, vagyis a

szeretet részleges és korlátolt kifejeződési formái, de azt is, hogy az Igazi szeretet elérése

érdekében, szükségünk van ezeknek a rész szeretet-formáknak a határozott és intenzív, de

felelősségteljes átélésére, gyakorlására is.

A szenvedés tehát a huzamos tévúton járásnak, az „egész-ségtelenségnek”: a részlegességnek és

a Fél-elemnek, vagyis a fél-tudati élményeknek: a Szeretet által biztosított Egészségi érzés

hiányának a következménye. És amikor ezt írom, e magyarázat által, ezen értelmezések által, újra

csak a Fény műveleteit végzem. És miközben ezt teszem, de nem figyelek az egységre, egyre

távolabb kerülök a Szeretettől, vagyis a Szeretet – élmény életerejétől, mert a szeretet folyamatos

egység-érzés, és nem a Szeretet rész-megnyilvánulásainak a rész- értelmezési művelete. És viszont:

a Szeretet nem valósulhat meg bennem a részek és az álegységek átvilágítása nélkül. Ez a Szeretet

paradoxona. A Szeretet paradoxona az, hogy miközben a Szeretet mindenkor és mindenképp az

egyetemes Egység-élményhez, az Egység- érzéshez és átéléshez kötött, aközben, az egyéni

pszichológiai meghatározottságainkban szüntelenül a részekhez való kapcsolatainkban és a rész-

érzéseinkben: egy irányú, tehát korlátozott és viszonylagos viszonyulásainkban, érzelmi

ragaszkodásainkban éljük meg.

Ezért, ha nehéz is, de a legjobb dolog is, amit a spirituális törekvéseink folyamán elérhetünk az,

az, ami elméletileg a legkönnyebbnek tűnik: a Teljes - egyetemes (valódi!) Szeretet folyamatos

átélésének a képessége elérésére és állandósítására való törekvéseknek a rutinossá válásig – Igen is:

az unalomig! - történő begyakorlása, részben a rész-szeretetek bátor és tudatos átélése által és

részben a meditációk által! Csak és csakis így haladhatjuk meg azt a paradoxont, hogy a biológiai

létbe ágyazottságunk következtében, vagyis hús-vér testben élő lényekként, a hétköznapi

gyakorlatban határolt részekként kell megélnünk a Szeretetet. Amennyiben ugyanis, nem éljük meg

és nem éljük át a konkrét anyagi struktúrákhoz és személyekhez kötődő (határozott, tehát

elhatároló) érzésekként (kapcsolatonként) a Szeretetet, akkor viszont, a meditációban átélt szeretet

absztrakt fikció marad. Akkor semmit nem leszünk képesek elvégezni és átélni helyesen az életben.

Ha nem szokjuk meg azt, hogy egyszerre – szimultán! - gyakoroljuk a szeretet- és fénybefogadást,

illetve ezek konkrét megvalósítását (és az utóbbit akár az igazság kiderítése – leleplezése és

érvényesítése érdekében folytatott egyéni harcok árán is, akár a rokonainkkal szemben vállalt

konfliktusok árán is – ha ez feltétlenül szükséges…), akkor beszédülünk és lesüllyedünk a

fantazmagórikus gondolatrendszerek és az öncélú miszticizmus, valamint az élettelen intellektuális

absztrakciók gyártásának a steril, ördögi körébe.

És ez nem csak a céltalan szellemi körbeforgást idézi be az életünkbe, hanem a valóságos

egységbe-kerülés szükségére figyelmeztető, drámai, vagy tragikus események ciklikus, tehát

sorsszerű ismétlődését is.

Fentebb írtam, hogy a gyűlölet a Szeretetnek az ellentétes állapotba való kerülésének a

következménye, amely a Világosság hiánya vagy zavara (a gondolkozás hibája, hiánya, vagy zavara)

miatt jöhet létre. A gyűlölet nem a Szeretetnek a Fény nélkül maradása következtében létrejövő

negatív állapota. A gyűlölet lényegében a Szeretetnek a zavart, vagy hamis Fény általi téves

átvilágítása következtében jön létre. Így lesz az emberi Szeretetből a rossz (hamis) megvilágítás

által, vagy a Fény nélküli létezése következtében, előbb csak haragvás és mérgelődés (hormonális

méreggyártás). Majd, minden érzést beborító és az értelmes gondolkozást is lebénító (elvakító), azt

irracionálissá és vakká tevő, negatív érzelem. Ezt, a Szeretetnek a gyűlöletté való „misztikus”

átalakulási jelenségét, leginkább az egymástól elváló szerelmeseken, vagy a gyermeküket "agyon

szerető" családanyákon, vagy családapákon figyelhetjük meg, akik, a válás után, lassan-lassan

gyűlölni kezdik egymást. Illetve, a szülők gyűlölni kezdik azokat a gyermekeiket, amelyek elhárítják

az ők, részleges szeretet – kinyilvánításait. Ez azért történik így, mert az ember személyében lakozó,

az egyes ember személyét létrehozó, a személy kauzális magjában létező és a személyen keresztül a

legerősebben megnyilvánuló Istent, a vallás különválasztotta az egyes ember személyétől és egy

külső Isten-képzetet: egy fiktív valóságot hozott létre az ember képzeletében, ami természetesen,

ellentmond a gyakorlati valóság-tapasztalatának. Ezért, a gyakorlati valóság tényeit és ok- okozati

összefüggéseit megfigyelő ember „természetesen” elveti ezt a vallás által létrehozott, fiktív valóságot

és a gyakorlati valóságra összpontosítva, az anyagi tudományt teszi meg vallásnak. (Pozitivizmus)