Keresd az írónő novelláját, az Ügynökjátszmát!

Copyright © Carrie Cooper

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Faniszló Ádám

Szerkesztette: Bardi Erzsébet

Korrektor: Drabon Zoltánné

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2018

Felelős kiadó: Szenes Nóra

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

ISBN: 978-615-5875-73-1

1. fejezet

Az élet apró fricskája, hogy amikor a mindennapok tele vannak gondokkal, terhekkel, küszködéssel, az órák úgy vánszorognak, mintha vasból öntött bakanccsal próbálnának átjutni a süppedő ingoványon. De ha olykor boldogság és öröm lepi meg az embert, az idő hirtelen olyan gyors ütemre kapcsol, mintha ezer szárnyon repülne.

Lili és Nikosz közös, boldogsággal és szerelemmel átitatott életének hetei, hónapjai is sebesen váltották egymást. Lili sokszor szívesen megállította volna az idő kerekét, leginkább talán amiatt, hogy megbizonyosodhasson arról, ez tényleg a valóság, és nem csupán álmodik. Nem is értette, mivel érdemelte ki azt a csodás ajándékát az életnek, hogy végleg egybefonta a férfival a sorsát. És ahogy teltek a napok, csak még erősebbé vált az őket összetartó különleges kötelék és igaz szerelem.

Lili nem szeretett a múlton rágódni, hiszen a történetük nem mindennapi módon indult, és a folytatás sem volt éppen rózsaszínű lányregény. Minden egy rossz fénymásoló géppel kezdődött. Ha az a masina nem romlik el, akkor Lili nem indul neki másikat keresni az irodaházban, és nem találja szembe magát egy lövésre kész bérgyilkossal. A baj azonban megtörtént, ezzel pedig Lili megszokott kis élete a feje tetejére állt, és úgy tűnt, a baj attól kezdve kiirthatatlanul része lesz a mindennapjainak: egyik FBI-os akcióból csöppent a másikba, miközben saját bőrén kellett megtapasztalnia a bűnözőkkel teli világ erőszakkal és halállal átitatott mocskának minden szörnyűségét. Az átélt kalandok mély nyomokat hagytak a lelkében, de nem engedte, hogy a borzalmas emlékek beszivárogjanak a hétköznapjaiba, és amennyire tudta, kizárta őket a gondolataiból. A sors ezen váratlan fordulatában inkább azokat a pozitív változásokat igyekezett meglátni, amelyekkel azóta gazdagodott. Hiszen ezek az életét fenyegető kalandok sok hasznos, új tudással, képességgel vértezték fel, de ami még fontosabb, hogy általuk olyan kivételes embereket ismert meg, mint Zac és John, akik a kezdet kezdetén az FBI kötelékében védték, ma pedig már igaz barátainak mondhatta őket. Nem is beszélve Nikoszról, akivel valószínűleg sosem találkozott volna, ha nincs az a fénymásoló.

Amikor két évvel ezelőtt megismerkedtek, álmában sem gondolta volna, hogy egyszer ilyen boldogságban élhetnek együtt. Igaz, romantikus ábrándjait némiképpen korlátok közé szorította az a tény, hogy Nikosz akkoriban egy drogkartell vezetőjeként élte alvilági mindennapjait. Lili, mint szemtanú, az FBI tanúvédelme alatt csöppent a maffia világába, és nem csupán a körülötte zajló szörnyű eseményekkel, de a férfi iránti érzéseivel is meg kellett küzdenie. Mivel akkor még nem is sejtette, hogy Nikosz valójában ügynök, és az alvilágba beépülve a törvény oldalán áll, igen nehezen birkózott meg az iránta táplált, korábban nem tapasztalt erővel rátörő vonzalommal. Később pedig, miután megtudta az igazságot, a férfi munkája, ügynöki hivatása, és az ezzel járó életmódja állt a szerelmük útjában. Újra el kellett engednie őt, és csak az összetört, magányos szíve maradt utána. Mindent megtett azért, hogy teljes életet éljen nélküle, a másik fele nélkül. Próbálta megtalálni a boldogságot egy új férfi oldalán, ám a keresgélés valahol félúton mindig elakadt, a szíve csak Nikosz után dobogott. Aztán egy nap fogta magát, és a felejtés reményében két hónapra Bostonból a világ másik felére, Rodoszra utazott.

Élvezte az új élményeket, a görög kultúra varázslatos atmoszféráját, az ott élő emberek szívmelengető kedvességét, nyitottságát, életszeretetét. Munkaadója, Agatha és családja körében második otthonra talált. Feldúlt szíve és lelke már épp megnyugvásra lelt, amikor egy éjszaka felbukkant Nikosz, és ismét mindent fenekestől felfordított. Lili még hónapokkal később is alig hitte el, hogy éppen a férfi édesanyjának az álláshirdetését fogadta el, hogy pont Nikosz szülei rodoszi házában sikerült ismét magára találnia. Persze, mint később kiderült, a véletlenek mellett Nikosz keze is benne volt abban, hogy így alakultak a dolgok.

Rengeteg buktatóval és küzdelemmel teli út állt mögöttük, és több fájdalmas elválás után most úgy tűnt, a sors baráti jobbot nyújtott feléjük, és az akadályokat elhárítva végre egymás mellé sodorta őket, hogy ezúttal összefonódva, együtt építsék fel a jövőjüket. A múltat hátrahagyva csak előre akartak nézni.

Közös életük első éjszakája felejthetetlen és varázslatos volt, és visszagondolva rá, Lili teljes bizonyossággal érezte, hogy addigi életének legmámorosabb és legboldogabb óráit élte át. Azon az éjjelen, amikor Nikosz váratlanul megjelent a görögországi zöld szigeten, Rodoszon, egyszerűen nem tudtak betelni egymással. Beszélgettek, szeretkeztek, vagy csendben, egymás karjába bújva figyelték a felkelő nap millió árnyalatban pompázó ébredését. Mintha csak nekik szánta volna pirosassárgás, félénk mosolyát, mielőtt nagyot ásítva bekebelezte a sötét eget.

Annyira magával ragadta őket az együttlét, hogy teljesen megfeledkeztek a férfi családjáról, akiket Nikosz váratlan felbukkanása után minden magyarázat és válasz nélkül hagytak ott az éjszaka közepén. Mit sem sejtve a közöttük lévő kapcsolatról és érzésekről, csak döbbenten nézték, ahogy kéz a kézben kisétálnak a kertbe.

A varázslatos éjszakát felváltotta a reménnyel teli nappal, és éppen egy hosszú csókkal igyekeztek hasznosan kitölteni azt az időt, amíg a kávé lassan lecsepeg az edénybe, amikor Nikosz szülei, Costas és Agatha beléptek a konyhába.

Ahogy az várható volt, csak úgy záporoztak a kérdések arra vonatkozóan, hogyan ismerkedtek meg, és egyáltalán mi is van közöttük. Annak tükrében, hogy a kapcsolatuk titkos FBI-akciók alatt bontakozott ki, meglehetősen csekély információval tudták csak kielégíteni Nikosz szüleinek kíváncsiságát, de nagy vonalakban elmesélték a történetüket. Aztán Nikosz elárulta, hogy végleg otthagyta a céget, és immár a civil életben, Lili oldalán tervezi tovább élni az életét.

Nikosz bejelentését néma csend követte. Mind Costas, mind Agatha úgy néztek a fiukra, mintha nem értették volna jól a szavait. Lili tökéletesen átérezte a reakciójukat, mert korábban rá ugyanilyen hatást gyakorolt ez a hír. Aztán Agatha hirtelen felpattant, és Nikosz nyakába vetette magát:

– Édes fiam… el sem hiszem… hála istennek! – pityeregte meghatottan. – El sem hiszem, hogy ezt megértem!

Nikosz döntése óriási örömmel és megkönnyebbüléssel töltötte el a szüleit, és pillanatok alatt csordultig lett a konyha érzelemmel. Costas is megölelgette a fiát, és Lilit sem hagyták csak úgy ücsörögni a széken, őt is a karjukba zárták.

– Jó ég! Kimaradtam valamiből? – toppant be a konyhába David, Nikosz öccse. – Ti most sírtok vagy nevettek? – nézett döbbenten a szokatlanul viselkedő családjára.

Miután beavatták a történtekbe, ő is csatlakozott az ünneplő társasághoz, majd egy jó hangulatú reggeli után némileg visszaállt minden a rendes kerékvágásba.

Nikosz és Lili – Agatháék kérésének eleget téve – a lány szerződése lejárta után még két hétig Rodoszon maradt. A napok csodásan teltek, és a család lassan ízlelgette azt az érzést, hogy Nikosz többé nem csak halvány árnyékként lesz része az életüknek, nem tűnik el többé évekre a szemük elől, nem kell az életéért aggódni, hanem elérhető közelségbe került hozzájuk.

A csodás nyaralást csupán egy apró felhő árnyékolta be: Lilinek beszélnie kellett Mike-kal, a Bostonban hagyott barátjával. Rodoszi utazásának egyik célja az is volt, hogy tisztán lásson Mike-kal kapcsolatban. Kedvelte a férfit, jól érezte magát vele, mégsem tudta igazán közel engedni magához Nikosz iránt táplált szerelme miatt. Mike is tudta ezt, hiszen Lili őszintén megosztotta vele a kétségeit, ám a férfi mindig abban reménykedett, hogy idővel minden változni fog. A változás megtörtént, csak nem abba az irányba, amit Mike remélt.

Utálta magát azért, hogy telefonon kell szakítania a férfival, és azon tanakodott, hogy nem lenne-e jobb megoldás, ha inkább a hazautazásuk után hozná szóba a témát, de aztán nagy nehezen rászánta magát a hívásra. A telefonbeszélgetés végül a vártnál is kellemetlenebbül zajlott.

– Szia, Mike!

– Szia! Hogy vagy? Már alig várom, hogy találkozzunk!

– Az a helyzet, hogy pár héttel tovább maradok – nyögte ki Lili, és a reakciót várva bent tartotta a levegőt. A vonal túlsó végén kínos és hosszú csend támadt. – Mike! Ott vagy még?

– Igen – szólalt meg végre a férfi. – Miért maradsz?

Lili úgy érezte, hogy nem játszhat tovább Mike érzéseivel, és telefonon vagy sem, de tudatnia kell vele, hogy ne várjon rá. Már válaszolni akart, amikor a férfi megelőzte:

– Vége?

Lili behunyta a szemét és vett egy nagy levegőt.

– Sajnálom, Mike, igen. Annyi minden történt itt, de nem akarok telefonon belemenni a részletekbe. Jobb lenne, ha személyesen tudnánk megbeszélni a dolgokat… persze csak ha akarod és egyáltalán akarsz még velem találkozni – tette hozzá Lili zavartan.

Újra nem jött válasz, majd egy hosszú csend után Mike végül mégis megszólalt:

– Szia! – hangzott a nem túl barátságos búcsú, és kinyomta a hívást.

Lili leengedte a telefont az ölébe, és nem tudott úrrá lenni a kínos párbeszéd okozta rossz érzésén.

Nyílt az ajtó, és Nikosz lépett be a szobába.

– Hogy ment? – kérdezte, majd a lány arcát elnézve maga válaszolt: – Nem jól.

– Nagyon utálatosnak és gonosznak érzem most magam – felelte Lili lebiggyesztett szájjal. – Szörnyű érzés megbántani valakit, akit kedvelek.

Nikosz leült mellé.

– Hát, drágám, a szakítás mindig fájdalmas, de majd túlteszi magát rajta. Bár meg tudom érteni, ha kiborult amiatt, hogy elveszített téged. – Gyengéden megsimogatta a lány arcát, finom csókot nyomott a szájára, majd megfogta a kezét. – Gyere! Elviszlek valahová, ahol garantáltan jobb kedved lesz! – és már fel is húzta a lányt az ágyról.

– Hová megyünk? – tudakolta Lili, miközben hagyta, hogy a férfi kivezesse a szobából.

– Van a közelben egy kis vidámpark. Óriáskerék, dodzsem, és ami a lényeg, van céllövölde is!

Lili azonnal megtorpant, és összeszűkült szemmel nézett a férfira. Mindketten tisztában voltak Lili igen hiányos lövési képességeivel. Nikosz nehézkesen, de próbálta visszatartani a nevetést.

– Szerinted attól lesz jobb kedvem, ha plüssmackók helyett lövök neked néhány szemgolyót? – tette fel a kérdést Lili, mire Nikoszból kitört a nevetés.

– Majd elbarikádozzuk a céllövöldét néhány méteres… izé, néhány száz méteres körzetben – vigyorgott tovább, miközben ismét húzni kezdte a lányt a kijárat felé. – Nem is értem, hogyan gondolhattad, hogy melletted egy percig is unatkozni fogok – tette hozzá jókedvűen.

És Nikosznak igaza lett: Lili remekül szórakozott a vidámparkban, sőt még a céllövészetet is élvezte, amit minden személyi sérülés nélkül megúsztak. Igaz, ez kizárólag annak volt köszönhető, hogy a férfi csak úgy engedte lőni, hogy miután tisztes távolba küldte a céllövölde tulajdonosát, szorosan mögé állt, és a kezét az övére téve együtt húzták meg a ravaszt. Ebben a helyzetben pedig Lilinek édes mindegy volt, hogy éppen mit csinálnak. Akár milliós értékű gyémántokból is fűzhettek volna láncot, az sem érdekelte volna, az érzékeit teljesen lefoglalta a férfi közelsége. És bár nem az ő ügyességének volt köszönhető, de jó pár jutalommal távoztak a céllövöldéből.

Estére Lilinek sikerült szinte teljesen megfeledkeznie a Mike-kal folytatott kellemetlen beszélgetésről, és annak ellenére, hogy a lelkiismerete még mindig kínozta, igyekezett nem foglalkozni többet a dologgal.

Mike azonban tőle meglepő, váratlan lépésre szánta el magát. Másnap, amikor Lili és Agatha épp elmerültek az egyik utolsó nagy rendezvény szervezésében, Costas nyitott be a dolgozószobába:

– Lili, jött hozzád egy vendég.

– Hozzám? – pillantott fel meglepetten Lili. Annyira lefoglalta a munka, hogy még a csengőt sem hallotta.

– A nappaliba vezettem a fiatalembert – tette hozzá Costas, majd kiment a szobából.

Lili zavartan indult el a nappali felé. Fiatalember? Ki keresheti őt itt? Aztán a legnagyobb meglepetésére Mike ácsorgott a nappaliban.

– Mike? Hát te… hogy kerülsz ide? – kérdezte döbbenten a lány.

– Szia, Lili! – köszöntötte a férfi kedvesen. – Azt mondtad, személyesen szeretnél velem beszélni, hát itt vagyok.

– Úgy gondoltam, ha hazamentem… mindegy… Ülj csak le! Kérsz inni valamit? – kérdezte a lány, és elképzelni sem tudta, hogy mi fog ebből a helyzetből kisülni.

– Nem kérek semmit, köszönöm. Ahogy látom, tényleg jó helyen voltál – nézett körül az elegánsan berendezett nappaliban, majd a hatalmas üvegfalon át a messze elterülő gondozott kert felé pillantott.

– Pedig elég nehezen akartad elhinni – emlékeztette Lili a férfit, és Mike-kal ellentétben ő jobbnak látta, ha leül.

– Nagyon féltettelek. Talán kicsit túlzásba is vittem, elismerem. Ez volt a baj? – pillantott kérdőn a lányra.

– Nem, Mike, nem erről van szó – felelte Lili zavartan, majd gyanakodva fordult a férfi felé: – De hogy tudtál fél nap alatt iderepülni?

– Már két napja itt vagyok. Szerettelek volna meglepni, hogy egy kicsit együtt lehessünk, csak meg akartam várni a hétvégét, hogy ne zavarjalak a munkában. És addig legalább én is körülnézhettem, hátha megértem, mitől varázsolt el téged annyira ez a sziget. – A lány nem tudta elnyomni a rossz érzését, hogy Mike talán nemcsak Rodosz szépségeire kíváncsi, hanem utána is leselkedni próbált. A férfi leült közvetlenül mellé és tovább beszélt: – Úgy éreztem, nagyon jól megvagyunk. Láttam, hogy az utolsó hetekben valami nyomja a szívedet, de azt is tudtam, hogy nem velem van gondod. Szerintem bármit meg tudunk beszélni. – Megfogta Lili kezét, de a lány óvatosan visszahúzta, mire Mike nagyot sóhajtott. – Lili, én szeretlek téged, nagyon-nagyon szeretlek. Mondd el, hogy mi a baj!

A lány egyre rosszabbul kezdte érezni magát.

– Sajnálom, Mike, de én nem tudom viszonozni az érzéseidet. Őszintén szerettelek, szeretlek, de nem úgy, ahogy te engem. Nagyon értékes volt nekem az az idő, amit együtt töltöttünk, és elmondhatatlanul hálás vagyok neked azért a sok mindenért, amit kaptam tőled…

– …de? – szólt közbe Mike.

– De már korábban is mondtam, hogy a szívemben valaki más van – mondta, és egy levegővételnyi szünet után folytatta: – És az a helyzet, hogy ez a férfi itt van.

Mike hosszan nézte Lilit, majd végre megszólalt:

– A férfi aki, amikor először találkoztunk, elvitt a Stone-ból?

– Igen.

Újabb csend telepedett rájuk. Mike maga elé meredve ült a lány mellett.

– Ez tényleg sok mindent megváltoztat – jelentette ki végül a férfi, majd felnézett és Lili felé fordulva folytatta: – És mi a garancia arra, hogy nem töri össze megint a szíved? Eddig már megtette párszor. Mi lesz, ha megint otthagy? Tényleg erre van szükséged?

– Nem ismered a részleteket, Mike.

– Lehet, de honnan tudod, hogy nem hagy el újra? Ha eddig megtette, miért ne tehetné meg ismét? Az emberek, Lili, nem változnak.

– Az emberek nem, de a körülmények igen, és eddig mindig a körülmények álltak közénk.

– A körülményeket mi alakítjuk.

– Hát most olyan körülményeket teremtett, hogy együtt lehetünk – felelte Lili, és kezdte kissé idegesíteni a férfi által felvetett téma.

– Én csak a te érdekeidet tartom szem előtt, Lili. Nagyon szeretlek, és féltelek. Emiatt a férfi miatt már eddig is sokat szenvedtél. Látod, még a velem való kapcsolatodra is mennyire rányomta a bélyegét az akkori csalódásod. Mi lesz, ha megint megtörténik? Ha megint egyedül maradsz? Megéri ismét próbálkozni?

– Igen, Mike, megéri.

– Megint meg fogod égetni magad, és én nem akarom, hogy bántson, nem akarom, hogy megint fájdalmat okozzon, és még jobban begubózz miatta. Már így is nehezen… – győzködte volna tovább, de nem tudta folytatni, mert ekkor a kert felől váratlanul vidám hangulatban betoppant Nikosz és David. Megpillantva Lilit és Mike-ot mindketten megtorpantak az ajtóban. David kíváncsian méregette a kanapén üldögélő két embert, Nikosz arcáról azonban szokás szerint semmit sem lehetett leolvasni. Lili felállt, hogy bemutassa Mike-ot, de Nikosz megelőzte.

– Mike, ugye? – lépett hozzájuk, kezet nyújtott és bemutatkozott.

David is odament, és miután vele is túlestek az udvarias kézfogáson, már el is köszönt. Egy rövid ideig feszült csend telepedett a három emberre, amit végül Nikosz tört meg:

– Talán jobb, ha én is magatokra hagylak benneteket.

– Nem szükséges. Azt hiszem, már mindent megbeszéltünk – felelte Mike túlságosan is gyorsan. Lili ránézett a férfira, és meglepetten konstatálta, hogy úgy tűnt, Mike tart Nikosztól. Aztán Mike Lili felé fordult. – Szia, Lili! Jó volt látni téged. És ha mégis úgy alakulna, engem nyugodtan hívhatsz – mondta, majd Nikosz felé biccentve elhagyta a szobát.

Pár másodpercig még néztek utána.

– Lehet, hogy ki kellett volna kísérnem – szólalt meg halkan Lili.

– Egyedül is kitalál. Igaza volt Johnnak, tényleg egy majom. És abban is, hogy odáig van érted.

Lili szótlanul Nikoszhoz lépett és szorosan hozzábújt, a férfi pedig viszonzásul átkarolta és még jobban magához húzta.

– Hát nem ez volt életem legkellemesebb beszélgetése – sóhajtott nagyot Lili, és belefúrta magát a férfi mellkasába. Élvezte Nikosz védelmező ölelését, bizsergető közelségét, és próbálta minél mélyebbre rejteni magában a lelkifurdalása mellett azokat a rémisztő gondolatokat, amik akaratlanul is ott ragadtak a fejében: mi van, ha Nikosz tényleg megint kilép majd az életéből?

A Mike-kal történt közjátékot leszámítva boldogan és felhőtlenül teltek Lili Rodoszon töltött napjai. A munkája végeztével öt napra Sophie barátnője is csatlakozott hozzájuk, jelenlétével pedig meglehetősen felpörgette az amúgy sem unalmas nyaralást. Mivel a korábbi berögződések miatt nem akart részletesen, telefonon keresztül Nikoszról beszélni, jobbnak látta, ha inkább egyáltalán nem beszél a férfi megjelenéséről. Ismerte a barátnőjét és tudta, hogy ha megemlítené neki, hogy együtt vannak, addig nyaggatná, amíg ki nem szed belőle jó pár részletet.

Nem volt egyszerű megőrizni a titkot, de mindent kárpótolt Sophie arckifejezése, amikor először megpillantotta őket a reptéren, ahogy kéz a kézben rá várnak. Sophie ugyan csak egyszer találkozott személyesen Nikosszal, de ez is elég volt ahhoz, hogy lelkes Nikosz-rajongóvá váljon. Sikítva ugrott bele Lili nyakába, majd nem kisebb lendülettel a férfit is megszorongatta. Értelmes szavak híján még jó párszor váltogatva ölelte őket, aztán úgy döntött, hogy leegyszerűsíti a határtalan örömét és meglepetését kifejező mozdulatokat, és egyszerre húzta magához mindkettőjüket. Végül egy „Minden részletet hallani akarok!” – felszólítással elengedte őket. Nikosz pedig, hogy a két lány megfelelő körülmények között mindent kibeszélhessen magából, bevitte őket a városba, és hagyta, hogy kettesben tölthessék a nap további részét.

Sophie ámultan hallgatta Lilit, a Nikosszal történteket, és nem kisebb megdöbbenéssel fogadta a Mike-kal kapcsolatos fejleményeket. Ő is beszámolt az otthoni pletykákról, amiknek a középpontjában természetesen John, az egyik FBI-os barátja állt. Johnról nem lehetett volna megmintázni sem a hűség, sem az udvariasság mintaszobrát, de pofátlanul jóképű ábrázatával, tökéletesre edzett testével és rosszfiús sármjával a legtöbb nőt le tudta venni a lábáról. Bár Lilivel sosem volt közöttük semmi, John egy alkalmat sem hagyott ki, hogy udvaroljon, ha másért nem, csakhogy a szokásos civódásuknak megfelelő hangulatot biztosítson. És úgy tűnt, John Lili barátnői körében is igen eredményes munkát végzett: nem csupán Sophie-t sikerült elcsábítania, de a férfi miatt Dora és Ashley barátnőjük úgy összeveszett, hogy azóta sem állnak szóba egymással.

– Még szerencse, hogy nekik sem mondtam el, mi van köztünk – jegyezte meg Sophie, majd egykedvűen hozzátette, hogy kezd megbarátkozni a gondolattal: John valóban teljesen alkalmatlan egy párkapcsolatra.

Sophie, híven önmagához, az ott töltött idő minden percét teletűzdelte programokkal. Napközben városnézésekkel egybekötött strandolás volt terítéken, este pedig kivétel nélkül elráncigálta őket valamilyen bárba vagy szórakozóhelyre. Ez utóbbiban persze David is a segítségére volt, akitől, ahogy Lili előre sejtette, Sophie minden alkalommal hatalmas tócsában folyt szét a padlón. Természetesen nem is tudott sokáig ellenállni neki…

Miután Sophie hazautazott, igazán pihentető és romantikus nyaralás váltotta fel a nyüzsgő mindennapokat, amit Lili és Nikosz szinte teljesen egymásba gabalyodva töltöttek.

A szigettől és a férfi családjától való búcsú nem volt egyszerű, még akkor sem, ha megbeszélték, hogy amint lehet, ismét eljönnek hozzájuk. Lili meghatottan nézte a repülő ablakából az egyre távolodó kis zöld szárazföldet. Miközben Nikosz kezét szorongatta, csak az járt a fejében, hogy Rodosz igazi csodával ajándékozta meg.

A közös élet a vártnál is gördülékenyebben haladt, még annak ellenére is, hogy a munka miatt az ország két különböző pontjához voltak kötve. Nikosz cége a nyugati parton, San Franciscóban működött, Lilit pedig a keleti parthoz, Bostonhoz fűzte a család és az ott kialakított élete, fordító és tolmács munkája. Egyikük sem várta el a másiktól, hogy hirtelen mindent a háta mögött hagyjon, hiszen még épphogy csak elkezdték megtanulni, megismerni egymást. Nikosz sokat volt Lilinél, és ilyenkor onnan intézte interneten és telefonon a dolgait. Lili pedig, ha tehette, elvállalt olyan munkákat, amelyek a férfi otthona közelében voltak.

Bár elmondhatatlanul hiányoztak egymásnak azokon a napokon, amelyeket a másiktól távol töltöttek, mégis zokszó nélkül mindketten elfogadták, hogy még egy ideig ez is része lesz az életüknek. És Lili sosem unta meg újra és újra átélni a viszontlátások okozta örömöt.

Lili a szüleinek szintén nem kis meglepetést okozott azzal, hogy nem Mike-kal érkezett a visszautazása utáni első családi ebédre. Mivel nem lehetett tudni, édesanyja hogyan fog reagálni a hírre, a lány jobbnak látta, ha már előre, telefonon keresztül felkészíti őt az új fejleményekre. Inkább a készüléken keresztül süketüljön meg a kifakadásától, minthogy Nikosz előtt adjon elő egy kisebb színpadi jelenetet. Bár a heves visszajelzésben biztos volt, azt már kevésbé tudta megjósolni, hogy ezt az öröm vagy a harag fogja kiváltani belőle – esetleg mind a kettő.

Az asszony kedvelte Mike-ot, és már egyértelműen az unokái apját látta benne. De Lili azt is tudta, hogy édesanyja pontosan tisztában van azzal, hogy a Mike iránti érzései meg sem közelítik a Nikoszhoz fűződő szerelmét. Egy ideig kérdezgette is róla, aztán a hetek múlásával egyre ritkábban került szóba a Nikosz-téma, míg végül teljesen lekerült a napirendről.

Lili reménykedett abban, hogy édesanyja a magánéletének jelenlegi alakulásával könnyen meg fog békélni, de fel kellett készülnie arra, hogy feltehetően egy hosszas kiselőadást fog végighallgatni a felelősségteljes viselkedésről, a megfontolt döntésekről és a józan gondolkodás fontosságáról. De mit volt mit tenni, rászánta magát a telefonálásra.

– Szia, anya!

– Szervusz, kislányom! Ugye nem akarod lemondani a holnapi ebédet?

– Nem, anya, ki nem hagynám!

– Alig várom, hogy lássalak, és hogy mindent elmesélj a nyári élményeidről! Ha már másképp nem juthatunk közelebb Európához, legalább a te beszámolóid alapján megismerhetjük egy kicsit. Pedig mióta rágom apád fülét, hogy nekünk is jót tenne egy kis világjárás! De hát tudod milyen! Még a fotelét sem szívesen hagyja el… Rábeszélhetnéd, hogy vigye el az imádott feleségét egy kis körutazásra…

– Jó, majd megpróbálom – mosolygott Lili.

– Ugye Mike is jön holnap? – csapott le a kérdéssel az asszony mintegy mellékesen, de a válaszra váró csendbe szinte hallhatóan recsegett bele a feszültség.

– Nem, Mike nem jön…

– Szakítottatok? – vágott közbe az édesanyja.

– Igen, de… – folytatta volna Lili, ám ismét belefojtották a szót.

– Tudtam, hogy ez az utazás tönkre fogja tenni a kapcsolatodat Mike-kal! Micsoda meggondolatlan és eszetlen döntés volt! Minek kellett neked ennyi idősen nyári munkát vállalnod? Hát nincs neked rendes állásod? Mire volt ez jó? Megmondtam én előre, hogy baj lesz abból, ha egy ilyen fiút ennyi időre egyedül hagysz és elszaladsz a világ másik felére. Melyik férfi fogadná ezt jól? Édes kislányom, nem lehetsz ennyire felelőtlen! Te sem leszel fiatalabb, és…

– Nikosszal megyek – szólt közbe ezúttal Lili, hogy elejét vegye egy maratoni hosszúságú kioktatásnak.

Lili szavait döbbent csend követte.

– Mármint azzal a Nikosszal? – szólalt meg végül az édesanyja.

– Igen.

– Hát ez… De hogy…? Ez fantasztikus! Mikor jött vissza? Hát ez remek! Henry, drágám! – fordult el lelkendezve a telefonkagylótól. – Nem hiszed el, hogy kivel jön holnap Lili! Képzeld, Nikosszal… Nem tudom… Honnan tudjam? Még nekem is csak ennyit mondott…

– Anya!

– Jaj, drágám, miért mondasz ilyen ökörségeket? Hogy lenne együtt Mike-kal, ha egyszer Nikosszal jön…

– Anya! Most apával beszélgetsz vagy velem?

– Ne haragudj, édesem, csak apád olyan értetlen, mint egy Tolsztojt lapozgató orangután. Ne is törődj vele! Inkább arról mesélj, hogy mi történt? Mikor jöttetek újra össze? És főként hogyan? Látod, mondtam én, hogy nem szabad annyiban hagyni egy ilyen különleges kapcsolatot, és hogy nem kell csak úgy lemondani róla!

– Majd mindent elmesélünk személyesen, jó? Most már mennem kéne, csak felhívtalak, hogy felkészítselek benneteket a… változásra.

– És mi van Mike-kal? Szegény fiú! Nagyon szeretett téged…

– Megbeszéltük a dolgokat. Mármint, amennyire meg lehet az ilyet beszélni… De most már tényleg mennem kell.

– Nagyon várunk benneteket! Várj! Mi a kedvenc étele? Mit főzzek?

– Akármit főzöl, biztosan ízleni fog neki, ne aggódj!

– De valami különlegeset kéne csinálnom… Drágám! Megnéznéd, mi van a mélyhűtőben?…

– Anya! – szólt közbe Lili, mielőtt végig kellett volna várnia, amíg a szülei megdiskurálják a hűtő és a mélyhűtő teljes tartalmát. – Mi lenne, ha azt a rakott sajtos csodát csinálnád? Az a saját recepted, és mindig sikert aratsz vele. Nem mellékesen pedig az én egyik kedvencem is.

– Remek ötlet! Akkor holnap találkozunk. Ne késsetek!

– Rendben, szia, anya!

Az ebéd meglepően kellemesen zajlott, még úgy is, hogy a minden irányból jól körüljárt „Mikor lesz az esküvő?” és a „Mikor lesznek már unokák?” kérdéseket nem sikerült megúszniuk. Nikosz hamar megtalálta a hangot Lili édesapjával, és a politikától kezdve a gazdaságon át egészen a legfrissebb bokszmeccsek eredményeiig késő estig vidáman beszélgettek.

Lili leginkább édesanyja reakcióján mosolygott, aki olyan lelkesen és pirospozsgás arccal ugrálta körül Nikoszt, hogy alig lehetett ráismerni.

A későbbi családi programok is hasonló hangulatban teltek, és hogy ez így is maradjon, Lili igyekezett elkerülni még a lehetőségét is annak, hogy a saját lakásában találkozzon Nikosz a szüleivel. Így legalább, ha már az állandóan terítéken lévő unoka és esküvő témától nem, de a lakásában az édesanyjára rátörő szokásos ámokfutásától megkímélte szerelmét.

A hetek múltak, és Lili legnagyobb megkönnyebbülésére valóban úgy tűnt, Nikosz élvezi az új életét. Ha néha megkérdezte tőle, hogy nem hiányzik-e neki az akciókkal, adrenalinnal és modell szépségű prostikkal teletömött gengszterlét, a férfi jót szórakozva Lili kérdésén mindig egyértelmű nemmel válaszolt, és hogy minden kétséget eloszlasson a lányban, érzéki együttléttel terelte egészen másfelé a gondolatait. És Lili meg volt győzve. Nikosz pedig láthatóan tényleg élvezte az új munkáját, és ugyanolyan boldognak és elégedettnek tűnt, mint a lány.

De persze, ahogy Mike is mondta, az emberek nem változnak. Nikosz pedig nem véletlenül tudott több éven keresztül igen eredményesen elirányítani egy bűnszervezetet, és volt képes a többi alkalommal is könnyedén beleolvadni a gengszterek közé. Olyan megközelíthetetlen távolságtartással, sőt, érzéketlenséggel tudott szemlélni helyzeteket, embereket, hogy néha meglehetősen ijesztő oldalát mutatta a világnak. És mindezek a tulajdonságok a belőle sugárzó erővel, magabiztossággal, határozottsággal és tántoríthatatlansággal keverve hamar meghátrálásra késztették a vele szemben állókat. Úgy reagáltak rá, ahogy Rodoszon Mike is.

Lili is jól ismerte a férfi ezen oldalát a két közös ügyük idejéről. A Seychelles-szigeteken a saját bőrén tapasztalta, mennyire félelmetes és érzéketlen tud lenni Nikosz, de valahogy rá ez akkor sem úgy hatott, mint a többiekre. Érezte a veszélyt, de első perctől kezdve az őt letaglózó vonzalomnak köszönhetően egészen más tükrön keresztül látta a férfit.

Azok a tulajdonságok, amelyek az ügynöki léte alatt rárakódtak, vagy csak a körülmények következtében megerősödtek, továbbra is jellemezték Nikoszt. Látta Lili, hogy idegenekkel vagy üzletfelekkel milyen keményen, olykor kíméletlenül bánik, és arra is emlékezett, hogy a korábbi munkák során milyen tökéletesen képes irányítani másokat, illetve uralni a saját érzéseit. Ám az együtt töltött idő alatt ennek nyomát sem találta, Nikosz vele egészen másként viselkedett. Önfeledten és őszintén szerették egymást, és a férfi olyan gyengédséggel és odaadással vette körül, amiről álmodni sem mert.

Csupán egy apró kavics kavarta fel néha Lili kiegyensúlyozott és boldog harmóniában lubickoló lelkét. Bár nem emlegette, a Mike-kal való beszélgetés óta nem tudta kiverni a fejéből azt az alattomosan befészkelt és őt rágó gondolatot, hogy vajon mikor fogja Nikosz úgy érezni, hogy elég az unalmas civil létből, és ismét izgalmasabb élet és nő után néz.

Mert Nikosz tagadhatatlanul élvezte a korábbi munkáját, hiszen nem hozott volna ekkora áldozatot érte, ha nem így lett volna. És ugyan a kemény és kíméletlen énjét az üzleti életben hasznosíthatta és kiélhette, de a férfi hosszú éveken keresztül mégiscsak egy egészen más világhoz szokott. Mivel Nikosz még beépített ügynökként sem volt az a típus, aki a problémákat azonnal pisztollyal akarta elintézni, Lili legalább abban biztos lehetett, hogy nem fogja ilyen meglepő reakcióval elrettenteni az éppen nem megfelelően reagáló üzletfeleket.

Az a tény azonban már sokkal jobban aggasztotta, hogy a korábbi munkái során legtöbbször mérhetetlen luxus vette körül, beosztottak és gyönyörű lányok lesték minden kívánságát, akiknek a szolgálatait nem kis mértékben ki is élvezte. Élesen emlékezett a korábban megélt kellemetlen eseményekre, amelyekből az is nyilvánvalóan kiderült, hogy ha éppen úgy kívánta, egyszerre nem csak egy lány kegyeit élvezte. Hogyan tudná ő ezzel felvenni a versenyt?

Lili nem tartotta magát csúnyának, sőt kifejezetten büszke volt kerek, telt kebleire és formás, edzéssel karbantartott, mégis nőies alakjára, de nem állíthatta magáról, hogy különleges adottságokkal lenne megáldva. Alacsony termetével, hosszú, barna hajával, barna szemével inkább az átlagos kategóriába sorolta magát, és a korábban átélt akciókban megismert, Nikosz körül tolongó modell szépségű lányok hadával szemben még semmitmondóbbnak érezte külsejét. Arról már nem is beszélve, hogy Nikosz nem csupán rá tett igen erős benyomást: magas, izmos termete, sötét, kócos haja alatt tántoríthatatlanságot tükröző sötétzöld tekintete, valamint a személyiségéből áradó férfiassága, nyugalma és magabiztossága a nők minden korosztályából ugyanolyan intenzív reakciókat váltottak ki. Annak ellenére, hogy nem volt egy kifejezett szépfiú – ahogy Lili első találkozáskor jellemezte magában: leginkább egy westernfilm negatív hőse jutott róla eszébe –, mindig lehengerlő hatást gyakorolt a gyengébbik nem képviselőire.

Szerencsére a legtöbbször messze el tudta kerülni a gyötrő kétségeket, és ha néha mégis bekúsztak a gondolataiba, igyekezett azonnal mélyre ásni őket. Fel sem merült benne – a párszor feltett kérdéseken kívül –, hogy szóba hozza a témát, mert úgy érezte, akkor visszafordíthatatlanul alakot öltene a bizonytalansága. És Nikosz őszinte szerelme mindig eredményesen tolta félre az olykor felszínre kerülő rossz érzéseket.

A Lilire ritkán rátörő kétségek mellett is varázslatosan teltek a napok. Az az összhang és tűz, amelyet a lány már az első éjszaka megtapasztalt közöttük, ugyanolyan erővel tartotta össze őket, csodás színekbe öltöztetve a hétköznapok monoton egyhangúságát. Akármilyen fárasztó vagy kellemetlen nap is állt mögötte, abban a pillanatban, amint találkoztak, és meglátta a férfi mosolyát, érezte az izmos karok ölelését vagy ajka érintését, azonnal megszűnt körülötte minden más, csak ők ketten léteztek egymásnak, immár valóban kerek egészet alkotva.