A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Meghan March: Bad Judgment, 2016

Fordította
GOITEIN VERONIKA

Első utánnyomás

© Meghan March

Hungarian translation © Goitein Veronika

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó 2018

Minden jog fenntartva!

Szerkesztette: Kalocsai Judit

Borítóterv: Faniszló Ádám

Korrektúra: Drabon Zoltánné

Tördelés: NovaBook

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

ISBN 978-615-5763-50-2

A KÖNYVRŐL

Micsoda felfuvalkodott pasas!

Micsoda önhitt csaj!

Ki nem állhatom ezt a fickót.

Akarom ezt a nőt.

Nincs időm ilyesmire.

Be fogja adni a derekát, mert nem adom fel.

Justine Porter kilátásai cseppet sem rózsásak. Elveszítette az ösztöndíját a jogi karon, tehát két választási lehetősége van, hogy talpon maradjon. Vagy sztriptíztáncosnőnek áll, hogy ki tudja fizetni a tandíját, vagy elvállalja magántanítványnak az osztályából a legszexisebb pasit, mármint azt a pasit, akit már két éve folyamatosan ráz le magáról. Könnyű döntésnek tűnik, de ha elvállalja Ryker Grantet, akkor talán hamarabb ugrik a kitűnő diplomája, mint ha a Déjà Vu bárban illegeti magát. Meg aztán sosem vágyott toplesskarrierre. Választhatná most az egyszer a könnyebb utat, de… az sem könnyű, és tele van buktatókkal. Ki gondolta volna, hogy a jogi egyetemen ilyen rossz döntések közt kell majd válogatni?

1. FEJEZET

Justine

– Becca tegnap este látta Rykert az edzőteremben, rövidnadrág volt rajta, és hát hogy is mondjam, azt hallottam, hogy a faroklenyomata óriási. Hogy Beccát idézzem, felettébb impozáns, tuti nem impotens.

Leteszem a teletöltött csirkés burritómat a fémtálra, és a tortilla végigreped az oldalán. Remek. Felpillantok a legjobb barátnőmre, aki teljesen ártatlan arcot vág. Szürke szemében csak némi kajánság árulkodik a mocskos kis gondolatokról.

– Komolyan? Most direkt akarod elvenni az étvágyamat?

Ugyanis nem érdekel Ryker Grant, sem pedig a pénisze. Tényleg nem. Merica szőke szemöldöke felszalad, amolyan „nem is értem, miről beszélsz” kifejezést vesz fel, és a villájával hadonászik.

– Figyi, ha egy totál szexis pasas üldözne már két éve, engem nagyon is érdekelne, ha kaphatnék valami infót arról, mit hord a nadrágjában.

Hát én viszont nem akarom tudni, hogy közös barátnőnk hogyan bámulja Ryker Grant rövidgatyáját az edzőteremben, és mit szól a faroklenyomatához. Egyáltalán, ki talál ki ilyen hülye szót, hogy faroklenyomat?

– Nem érdekel! – mondom erőteljesen, és a burritómra meredek. Tanulni jöttem a jogi karra, ki akarok tenni magamért, és kitűnőre diplomázni. Tíz éve töröm magam ezért a célért. Úgyhogy nincs vesztegetni való időm, márpedig Ryker Grant hatalmas időpazarlás lenne. Persze magas, szexi és lélegzetelállítóan vonzó, de az is igaz, hogy a legelkényeztetettebb seggfej a világon, aki azt hiszi, neki minden jár. A kiszakadt burritóért nyúlok, de végül nem fogom meg. Korábban megesküdtem volna, hogy képtelenség elvenni az étvágyamat a csirkehúsos, rizses, babos, avokádós finomságtól, de sajnos nem így van. Most rá sem tudok nézni fallikus gondolatok nélkül. Ryker Grant faroklenyomatának híre teljesen leblokkolt. A pasi hatalmas seggfej, de észbontóan vonzó. Azaz pont annyira, hogy az értelmes csajok esze is megbomlik tőle. Ezért is utasítom vissza az első héttől fogva.

Nekem ilyenekre nincs időm.

Na nem mintha Ryker telesírta volna miattam a kispárnáját. Rengeteg lánnyal látták a jogi karról a Red River Avenue bárjaiban hajnalonta. Viszont igenis tagadom, hogy a szemem sarkából figyelgettem volna, amikor Merica néha kimozdít és elcipel szórakozni.

– Hát csak azt mondom, hogy én biztos meglovagolnám ezt a csődört, ha nem lenne sajátom. Ugyan, Jus! Jót tenne neked egy kis lazítás. – Közelebb hajol és a fémasztalra könyököl. – Meg aztán biztosat kell tudnunk a faroklenyomatról.

Szeretnék véget vetni ennek a beszélgetésnek, úgyhogy megfogom a burritót, és a számhoz emelem. Azaz csak próbálom, de megáll a kezem a levegőben. A fejemben megjelenik Ryker állítólagosan hatalmas farka, amint a számhoz közelít…

Hát… ki van zárva. Nem jött be, nem tudom lezárni ezt a témát egy jól irányzott burritóval. Pedig nem kéne, hogy ilyesmi járjon a fejemben. Nemsokára vizsgaidőszak, aztán jogászgyakornoki munka nyárra, hogy tényleg valami hasznosat csináljak. Ez számít. Hogy hasznos tevékenységgel foglalkozzak. Ezért tanulok többet, mint amennyit mások teljes munkaidőben dolgoznak. Nem azért, hogy a legvonzóbb pasiról fantáziálgassak.

Visszateszem a burritót a tányéromra és lemondóan elgondolkodom. Nem haraphatok bele olyan ételbe, amiről Ryker Grant pénisze jut az eszembe. Nem lesz ez így jó. Megtörlöm a kezem, és megpróbálom rendezni a gondolataimat. Összegyűröm a szalvétát és a barátnőm nevető szemébe nézek.

– Hagyd abba! De komolyan! Tudod, hogy én ilyet soha. Ki van zárva.

– De akarod. Tagadhatod, persze, de tudjuk, hogy alig bírsz másra gondolni, mint arra.

Hozzávágom a szalvétagalacsint, de Merica egy kézzel félreüti, és tovább falja a burritóját. Ahogy ezt a szalvétatámadást kivédte, nem is lehetne megmondani róla, hogy valójában mennyire rossz a koordinációja. Az egyetemen az első napon, amikor bementünk eligazításra a nagyterembe, elbotlott a lépcsőn. Ahogy kalimpált, valahogy belém gabalyodott, és háromszáz ember előtt hasra estünk. Égett a fejem, de Merica csak felpattant, és meghajolt, mint a színházban. Ragályos a vidámsága, és azóta a legjobb barátok vagyunk. Most leteszi a villát és eltolja a tányérját.

– Ugyan már, tudod, hogy akarod. Ő lehetne a jutalmad a kitűnő záróvizsgádért!

Megdörzsölöm az arcomat.

– A jutalmam a kitűnő záróvizsgáért az lesz, hogy megkapom az ösztöndíj folytatásához szükséges jegyeket. Csak ez számít, nem pedig Ryker híresen méretes farka.

Az ösztöndíjamhoz 3,75 feletti átlagot kell hoznom, anélkül pedig nem tudnám befejezni az egyetemet. Nagypapa kis házának árából nagyrészt kijön a megélhetésem és a könyveim. Ő mondta, hogy adjam el, hiszen ő is azt az álmot dédelgette, hogy egyetemet végezzek. Azt akarta, hogy olyan állásom legyen, ami számít mások életében, ami segít, mint ahogy az az ügyvéd tette, aki neki segített, amikor kérvényezte, hogy a gondviselőm lehessen az alkalmatlan szüleim helyett, akik csak mélyebbre húztak volna a szélhámoséletükbe. Most pedig itt vagyok, és mindkettőnk álmát valóra fogom váltani.

– Tudod, a másik lehetőség, hogy megkérdezem Kristy Hornert Rykerről, de azt nem akarom. Két parkolóhelyet foglal el a BMW-jével még akkor is, ha látja, hogy nincs több hely és te is parkolni akarsz. Tudod, hányszor késtem el miatta? Hülye ribi.

– Azt eddig is tudtuk, hogy Kristy egy hülye ribi, de ezt az infót nem tőlem fogod megkapni, bocsika. Marad a rejtély.

Merica hátradől és nagyot sóhajt.

– Lehetetlen alak vagy. Én két éve ugyanazt a farkat kapom, és a barátnőim sztorijain keresztül törekszem az áhított változatosságra. Csajszi, a csapat érdekében meg kell tenned.

Majdnem félrenyelem a vizet, inkább gyorsan leteszem a poharamat, ki is löttyen egy kicsit.

– A csapat érdekében? Ne már! Baromi vicces.

Merica szélesen elmosolyodik.

– De te is tudod, hogy akarod. Mikor is volt neked utoljára? Mármint szerintem a puncikád már kétségbeesett morzejeleket küld, mert azt hiszi, el is feledkeztél róla.

Tulajdonképpen igaza van Mericának, de attól én még nem fogok ebbe belemenni.

– Ryker és én? Kizárt dolog.

– Híres utolsó szavak. – Merica felpattan, és pimaszul rám kacsint.

2. FEJEZET

Justine

Két héttel később

– Hozhatok még egyet? – kérdezi a bárpultos a Ziggyben, amikor leülök a székre, és az üres poharamat forgatom.

Merica után kutatva pásztázom a terepet, és azon gondolkodom, vajon hány év, mire megérkezik végre. Csak ezután nézem meg alaposabban a pultost. Olyan szélesek a vállai, hogy majd szétreped rajta a fekete izompóló.

Körülbelül öt perce figyelem, ahogy a poharakat rendezi, italt tölt, kever és egyéb bárpultos feladatokat lát el. Tudom, vannak erre szakkifejezések, de per pillanat még dolgozik bennem a vaníliás vodka-sör keverék. Amúgy is eleget gondolkodtam a vizsgán, ami, hála az égnek, sikerült.

Most pedig a fickó néz engem és válaszra vár.

A fenébe. Válaszolnom kéne. Gyerünk már, Justine! Biztos inni akarok még egyet? Miért ne? Elvégre ünnepelek. Immár hivatalosan is elvégeztem a másodévet a jogi karon.

– Igen. Kérek még egyet.

Szerencsére még tudok egybefüggően kommunikálni. Hurrá.

– Vaníliás vodka sörrel, ugye?

Emlékszik, mit ittam az előbb?

Bólintok, és nem érdekel, ha úgy nézek ki, mint egy bólogató kutya.

– Igen. Köszönöm.

– Nem sűrűn látlak itt – mondja a pasas, miközben megfogja az alkoholos üveget, és az ásványvizes palack után nyúl. – Egyedül jöttél vagy barátokkal?

– Barátokkal – válaszolom, majd köszörülni kezdem a torkomat. – Sikerült az utolsó vizsga és azt ünnepeljük.

Továbbra is a tömött bárt figyelem, hátha Merica végre felbukkan, de még mindig nem látom a diákok között. Valóságos csődtömeg vagyok, ha flörtölni kell, vagy akár csak szóba elegyedni valakivel. Mericára viszont mindig számíthatok. Bármikor kihúz a csávából, ha szükséges.

A bárpultos leteszi elém az italt egy szalvétára.

– A mostani körre a vendégem vagy. Gratulálok a vizsgádhoz.

Tessék?

A pénztárcámat keresem, és kiveszem az aprót.

– Igazán nem szükséges.

A bárpultos feltartja az egyik kezét.

– Ragaszkodom hozzá. Megérdemled.

Úgy mosolyog, mintha ezzel szeretné magát bebiztosítani, nehogy egyedül kelljen hazamennie a bárból.

Kócos, szőke haja a homlokába hullik, néhány fürt a fülére lóg.

Azon vagyok, hogy megköszönjem, amikor egy kéz a vállamat éri, a másik pedig egy bankjegyet tesz a bárpultra.

– Ezt én fizettem. Nagyon ritka, hogy a csaj nem a könyvtárban vagy az osztályteremben ücsörög. Biztos, hogy nem kérsz mást, bébi? Elvégre van mit ünnepelni.

Elpirulok, amikor a bárpultos összevonja a szemöldökét Ryker nyomulása láttán. Ezután Rykerre néz, és így szól.

– Grant! Hol az ügyeletes csajod?

Szeretném megköszönni a fickónak, hogy nem tekint automatikusan Ryker Grant ügyeletes csajának, de Ryker közelebb húz magához. Most már nemcsak az arcom pirul, hanem az összes testrészem, ami hozzáér. Rossz vagy, Justine. Épp ezért kerülöm. Túlfűtött idióta – próbálom magam emlékeztetni.

– Vigyázz, hogy beszélsz a nőkről, Caruthers! Nem szeretik, ha ügyeletes csajnak titulálják őket.

Meglep, hogy Ryker ismeri a bárpultost, bár gyanítom, jóval többet jár ide, mint én.

– Azt viszont szeretik, ha valaki jobban bánik velük, mint te – válaszolja Caruthers, majd visszalöki Ryker pénzét. – A lány itala a ház ajándéka. Nem kell a pénzed.

Ahogy kibontakozom Ryker karjaiból, érzem, milyen finom illata van. Elképesztően jó. Talán azért érzem így, mert berúgtam. Csak ez lehet az oka. Meg kell találnom Mericát, mielőtt valami nagy hülyeséget csinálok.

Megfogom az italt, és kilépek a Ryker-féle veszélyzónából.

– Én lépek, srácok. Ti nyugodtan versenyezzetek, melyikőtöknek hosszabb. Kapjátok elő, aztán mérjétek le, nem érdekel.

Mielőtt megnézném azt az ominózus faroklenyomatot, amiről már volt szó Ryker esetében, inkább kiveszek egy tízest és a bárpultra teszem. Az én büszkeségemen ne ejtsen csorbát senki azzal, hogy meghív egy italra.

– Visszamegyek a barátaimhoz – mondom ezután. Magam is meglepődöm, milyen ügyesen lépkedek a magas sarkúban, amit Merica erőszakolt rám a fekete miniszoknyával és a kölcsönbe kapott fekete felsővel együtt. Egyáltalán nem az én ízlésem, ugyanakkor tudom, nem sokszor ünnepli az ember, hogy sikeresen abszolválta a második évet a jogi karon.

Az italt kortyolgatom, és továbbra is büszke vagyok magamra a cipő miatt, amikor hirtelen elvesztem az egyensúlyomat. Szinte látom magam előtt, ahogy arccal a padlóra esem, miközben kiömlik az egész. Legalább Merica nem fog lenézni emiatt.

Mielőtt akár egy csepp is kiömlene, valaki megfog, és kiveszi a kezemből a poharat.

– Annyira sürgősen meg akarsz szabadulni tőlem, hogy azt sem bánod, ha közfeltűnés lesz a vége?

Ryker. Mély hangja, jellegzetes illata és flegma hanghordozása minden más pasitól megkülönbözteti. Egy üres asztalhoz visz, én pedig lerogyok a padra, miközben a szívem majd kiugrik a helyéről.

Mindkét kezemmel az asztalba kapaszkodom és mélyeket lélegzem. Nyilvánvaló, hogy nem kéne többet innom, egyik kezemmel mégis a pohár után nyúlok és iszom néhány kortyot, hogy megnyugodjak. Ahogy leteszem a poharat, egy összegyűrt tízest látok az asztalon.

– Jól vagy?

Csillogó kék szemébe nézek, miközben ő fölém tornyosul.

– Ez minek?

– Nem magadnak kell venned az italt – mondja olyan hangsúllyal, mintha ez egy alapszabály lenne, amit ismernem kéne.

– Nem hagyom, hogy meghívj.

Hogy kikeveredjek valahogy ebből a helyzetből, felállok, hogy elinduljak.

Ryker viszont nem lép hátra, ahogy vártam, így a melleim a mellkasához simulnak.

A mellbimbóim kifejezetten örülnek ennek és keményedéssel jelzik. Árulók. Meg kell magam erőltetni, hogy ne omoljak rögtön a karjaiba. Kemény. Férfi. Egy pillanatra megborzongok. Továbbra is azt remélem, hátrébb lép, de nem teszi.

– Ne haragudj! – mondom halkan.

Nekem kell hátrébb lépnem. Vagy elmozdulni. Valamerre. Nem szabad hozzáérnem.

Ryker a dekoltázsomat stíröli. Még a lélegzetem is eláll. Gondolkodni sem tudok. Semmi másra nem vagyok képes, mint a szemébe nézni, és azt kutatni, vajon ő is ugyanazt érzi-e, amit én.

Mindegy. Nem szabad, hogy eltérítsen.

Jó néhány másodperc eltelik, míg végre ismét a szemembe néz.

– Nem mehetsz vissza a bárpultoshoz. Nem érdemli meg a pénzedet. Még engem sem hagyott fizetni, úgyhogy ne pörögj ezen.

Egy kicsit megnyugszom, amikor átvillan az agyamon, hogy Ryker sem fizetett az italomért. Visszaülök, hogy még véletlenül se érjek megint hozzá, és ne is kezdjek fantáziálni.

Ez az ára, hogy olyan hosszú ideig nem volt testi kapcsolatom.

Azt akarom, hogy ne álljanak ki a mellbimbóim. Nyavalyás mellbimbók. Sajnos nem szivacsos melltartó van rajtam, úgyhogy igencsak látványosra sikerült a műsor. Legalább nem gondolok többet a faroklenyomatra. A francba. Pont a slicce van szemmagasságban, mert ő még mindig áll. Persze hogy azt kezdem bámulni.

A rohadt életbe már! Látom. Látom a farmerján keresztül is. Tök merev. Nem hord alsónadrágot? Egyre nagyobb? Jó ég! Miattam van?

Ryker mélyeket lélegzik, a mellkasa folyamatosan emelkedik és süllyed. Gyorsan a szemébe nézek.

Rettenetesen kellemetlenül érzem magam, amikor Ryker lenéz rám a csillogó kék szemével. Nagyon is jól tudja, mit néztem.

– Meddig várjak, Justine?

Úgy teszek, mint aki meg sem hallja a kérdést. Megfogom a poharat és megiszom az utolsó kortyot. Közben próbálom kitalálni, hogy kerüljek ki ebből a roppant kínos helyzetből. Épp ezért kerülöm Rykert.

Amikor már a jégen kívül semmi nincs a poharamban, Ryker elveszi tőlem és az asztalra teszi.

– Meddig várjak? – kérdezi megint.

– M-miről beszélsz? – kérdezem dadogva, mert máris kezd megártani az ital.

– Rólad. Meddig várjak, hogy igent mondj? Odateszel az egómnak, de tojok rá. Meg akarom kapni, ami jár. Szóval, meddig várjak még?

Jaj, ne. Ez nem lehet igaz. Muszáj valamit mondanom.

– Nem lehet. Sokat kell tanulnom. Javítanom kell a jegyeimen.

– Vége a sulinak, keress más kifogást, bébi!

A fejemet csóválom, így még jobban szédülök, mert amúgy is sokkal többet ittam a kelleténél.

– Holnap elutazom. Kaptam nyári munkát a jogsegélyszolgálatnál.

Úgy néz rám, mintha azon gondolkodna, hazudok-e. Aztán bólint.

– Ha visszajössz, majd járunk.

Úgy tűnik, Ryker nem adja fel egykönnyen. Az alkohol és a testem jelzései sem könnyítik meg a dolgomat. Ugyanakkor semmi nem változtat a tényen, hogy nincs időm a szórakozásra. Sem most, sem jövőre.

– Nem jó ötlet. Nekem a suli az első.

Ryker leül mellém a padra, én pedig hirtelen ötlettől vezérelve odébb csúszom, hogy legyen távolság kettőnk között. Nem akarom, hogy a maradék ellenállásomat is megtörje.

– Megkeresem a barátnőmet. Szerintem arra vár, hogy menjünk.

– Adj öt percet, és meggyőzlek.

Pontosan ettől félek. Annyira összezavarodtam, hogy ijedtemben átcsúszom az U alakú pad másik végébe. Ahogy elnéztem a szemében az eltökéltséget, gyanítom, akár fél perc alatt is meg tudna győzni, nemhogy öt perc alatt.

– Mennem kell – mondom nyersen.

Ryker hátradől és keresztbe teszi a karját a mellkasán.

– Szerintem félsz tőlem.

Felpattanok és megfogom az asztal sarkát, hogy megmaradjon az egyensúlyom Merica magas sarkújában.

– Tessék?

– Félsz. Méghozzá azért, mert pontosan ugyanazt akarod, amit én. Ezért kerülsz.

Kitör belőlem az erőltetett nevetés. Talán az alkohol hatására – képzeletben megnyomom a kikapcsolás gombot.

– Viccelsz? Ugyan már! Mindenki tudja, hogy csak azért nem adtad még fel, mert én vagyok az egyetlen csaj, aki nemet mondott.

Az asztalon álló pohárra nézek, és folytatom:

– Lehet, hogy piás vagyok, de még így is levágom, hogy erről van szó. Ha igent mondtam volna, pár nap múlva odébbállsz, az tuti.

– Hülyeség.

– Nem baj. Ettől még mindig azt mondom, hogy nem.

Ezzel otthagyom és elindulok. Szerencsére most nem akarok hasra esni. Szuper.

Az ajtó melletti asztalnál megtalálom Mericát. Az arca jóval sápadtabb, mint általában.

– Mi a baj? Történt valami?

Tekintve, hogy a többiek is hasonlóan rémült arcot vágnak, összeugrik a gyomrom.

Merica szorosan megragadja a csuklómat, és így szól:

– Chad és Chris elmentek, és volt egy kis baleset. Nem tudjuk, mi történt pontosan, csak annyi derült ki, hogy karamboloztak. Rachel azt írta sms-ben, hogy Chaden bilincs volt, és kijött a mentő.

Jó ég! Ne!

– Chad France? Az én Chadem? – Ijedtemben alig kapok levegőt.

Chad és én tizenegy éves korunk óta vagyunk barátok. Ő tanított meg, hogyan kell üveggolyókkal játszani a koszos sikátorban nagypapa háza mögött. A nagymamájával lakott, mert az anyja lelépett, az apja pedig meghalt a börtönben, ahová Chad állítása szerint jogtalanul került, mert nem követett el semmit. Ezért jár most a jogra. Hogy büntetőjogi védőügyvéd legyen belőle.

Merica bólint.

– Jól van? Megsérült? Ha Rachel látta bilincsben, akkor is lehet, hogy őt vitte a mentő, nem?

– Rachel azt mondta, a rendőrautó mellett állt bilincsben. Ennyi.

Rachel biztosan téved. Talán rosszul látta.

– Látta az esetet? Biztos benne, hogy ők voltak?

– Rachel közvetlenül utánuk ment el. A szobájuk útban van Rachel háza felé. A Red River Avenue felét lezárták, hogy felderítsék az ügyet.

– Jó ég!

A bilincs azt jelenti, hogy letartóztatták. A legvalószínűbb ok pedig… ittas vezetés.

Mindannyian ugyanarra gondolunk. Merica szólal meg elsőként:

– Chadnek annyi, ha kiderül, hogy piásan vezetett. Már kapott állásajánlatot egy menő ügyvédi irodától, ahol eddig gyakornokoskodott. Azt mondták, ha lediplomázik, számítanak rá főállásban. Ezek után biztos visszavonják, mielőtt a bíróság kimondaná, hogy ártatlan.

– Jó ég! – mormolom megint, miközben lehunyom a szemem. Chad minden vágya volt, hogy ennél a cégnél dolgozhasson. Még el sem kezdtük a sulit, de ő már ezt tűzte ki célul. Össze fog omlani.

Merica ismét a telefonjára néz.

– Rachel azt írja, megnyitják az utat, de Chad teherautója úgy néz ki, mintha totálkáros lenne.

Rám néz, majd így szól:

– Nem úgy volt, hogy segít neked holnap elvinni a cuccaidat?

– Most kisebb gondunk is nagyobb ennél.

A szállítást nyilván meg lehet oldani másképp is, Chad jövője viszont hatalmas veszélyben van. Utóbbi sokkal aggasztóbb számomra.

– Lehet, hogy Rachel tévedett. Lehet, hogy nem ők voltak. És mi a helyzet Chrisszel? Senki nem tud róla semmit? Elég zavaros ez a történet.

Én pedig újabb alternatívákat gyártok.

James, a csoport egyik tagja előveszi a telefonját.

– Hallottad, mi történt Chaddel és Chrisszel? Nézd meg a teherautót! Teljesen összetört. Úgy tudom, valami seggfej átment a piroson, nekiment az ütközőjének, ezért a verda megpördült, és nekicsapódott egy telefonfülkének. A fickó ennek ellenére sem állt meg. Hihetetlen. Mit mondjak, igen kalandos hazaút.

Eddig azt reméltem, Rachel számára minden teherautó egyforma, ezért simán összekeverte. Sajnos tévedtem. A kocsi tényleg Chadé.

Bánat és harag keveredik bennem. Miért vezetett ittasan? Miért kockáztatott ekkorát?

– Kíváncsi vagyok, kit hív majd, hogy fizesse ki az óvadékot, ha lesittelik – mondja James.

– Majd a barátnője kihozza – vágom rá gyorsan. – Középsuli óta együtt vannak, úgyhogy tudom, a csaj mellette áll. De vajon mi lesz később? A munkája… A jövője…

– Miért ült a volán mögé? – kérdezi Merica.

James vállat von.

– Nem akarta itt hagyni a kocsit éjszakára. Csak négy vagy öt pohár sört ivott. Már sokszor láttam, hogy ivott, mégis szín józanul viselkedett. Most peche volt. Ha nem kapják el őket, már rég otthon lennének.

Balszerencse és rossz megítélés. Chad! Mégis mit gondoltál?

– Nagy szívás. Lehet, hogy végleg elcseszi a jövőjét, és neked sem fog tudni segíteni a költözésben – mondja Merica, majd Jamesre néz. – Neked milyen járgányod van?

– Egy Harley. Tudnád, ha hajlandó lettél volna velem randizni.

Merica forgatni kezdi a szemét.

– Van pasim, úgyhogy kizárt. Rossz az időzítés.

Jelen pillanatban minden rossz. Kimondhatatlanul dühös vagyok Chadre. Miért kockáztatott? Túl nagy a tét, hogy bárki ekkora kockázatot vállaljon.

James válaszolni akar Mericának, de egy ismerős hang megszólal a hátam mögül.

– Segíteni kell a költözésben?

Próbálok nem hátrafordulni, de Ryker teste szorosan a hátamhoz simul.

Ahogy idejött, érezhetően megváltozott a hangulat. Mintha az alfahím jelent volna meg.

Ahogy mindig, Merica most is kézbe veszi az ügyet.

– Van teherautód?

Jaj, csak ezt ne! Legszívesebben rácsapnék a legjobb barátnőm szájára, de már így sem vonhatjuk vissza a kérdést.

– Az öregemnek van teherautója, amit akkor használunk, ha táborozni megyünk. A szüleimnél parkol a kocsi, úgyhogy nincs messze a kolesztól.

Vicces, hogy Ryker öregnek hívja az apját, mert a pasas konkrétan a Legfelsőbb Bíróság egyik tagja, tehát nem egy átlagos munkakört betöltő személy. Ráadásul ő volt a főnököm négy és fél hónapig, míg a szakmai gyakorlatomat töltöttem a bíróságon.

A mai napig nem értem, hogy nem találkoztam Rykerrel az apja irodájában, míg ott dolgoztam. Vagy nem akart bejönni, vagy egyszerűen nem engedélyezték neki a belépést. Ki tudja?

Ryker megfogja, majd megmarkolja a csípőmet, aztán maga felé fordít. Rögtön elfeledkezem az apjáról és Chadről, ahogy a szemébe nézek.

– Ez esetben segíthetnél Justine-nak holnap a költözésben.

Merica úgy érzi, győzelmet aratott. Nem kétséges, hogy büszke magára, amiért képletesen szólva bemászott az ablakon, mert zárva volt az ajtó.

– Szükséged van a segítségemre? – kérdezi Ryker, miközben le nem veszi rólam a szemét.

– Ha azt mondja, nem, akkor hazudik – vágja rá Merica.

Ki kell lépnem ebből a párbeszédből, mielőtt elfogadom a segítségét. Amúgy is fel kéne hívnom Chad barátnőjét, Katie-t, hogy megkérdezzem, mi a helyzet, és tudok-e valamiben segíteni.

Odébb lépek, hogy kibontakozzak Ryker fogásából, és azt mondom, pisilnem kell.

Merica úgy néz rám, mintha azt kérdezné: Ugye csak viccelsz?

Nem törődöm vele.

– Mindjárt visszajövök.

Megfordulok és elindulok a mosdó felé. Menet közben végiggondolom, ki tudna segíteni. Minél többet gondolkodom, annál inkább be kell látnom, hogy sajnos nincs más lehetőségem. Chad mindig segít, mert rendes és mert régóta ismerjük egymást. Most viszont bajban van. Egyszerre vagyok csalódott, együttérző és kimondhatatlanul dühös.

Ahogy keresztülhaladok a báron, megpróbálom felhívni Katie-t. Négyszer csak a hangpostáját érem el, úgyhogy feladom. Csak reménykedni tudok, hogy megoldják. Bármennyire szeretnék segíteni, rá kell jönnöm, hogy nem tudok.

Ahogy a tükörben nézem magam, érzem, hogy a fejembe szállt az alkohol.

Részeg vagyok. Haza kell mennem.

Kinyitom az ajtót, és nagyon figyelek, nehogy elessek a tűsarkúban.

– Ó! – Nekimegyek a falnak.

Csakhogy ez nem igazán fal, tekintve, hogy két kézzel fogja a csípőmet. A tenyeremet a mellkasának támasztom, és már majdnem elnézést kérek, amikor rájövök, hogy Ryker az, aki a bár egyik sötét zugának sarkába szorít.

– Mit művelsz? – kérdezem.

A hátam a falnak ütközik. Érzem, hogy csapdába kerültem. Hová lett a védekező képességem? És miért nem ijedek meg?

Félelem helyett inkább melegség járja át a testemet, ahogy Ryker a fejem mellé támasztja az egyik kezét a falon.

– Még nem fejeztük be a beszélgetést.

– Dehogynem – válaszolom határozottan. A szívem úgy kalapál, hogy biztos vagyok benne, még ő is érzi.

– Nem válaszoltál a kérdésemre. Szeretnéd, hogy segítsek, Justine?

Ha következetes vagyok, azt mondom, nem. Ugyanakkor szükség törvényt bont, ezért a válaszom pontosan az ellenkezője.

– Igen.

– Akkor miért menekülsz?

– Nem menekülök.

Közelebb hajol, majd így a fülembe suttogja:

– Kamu.

Kicsit elhúzódom, hogy jobban lássam az arcát, majd nyelek egy nagyot.

– Jól van. Nyertél. Bárcsak ne lenne szükségem a segítségedre! – Miféle őszinteség ez?

Kicsit elmosolyodik, majd így szól:

– Miért? Félsz, hogy ára van?

Még szép, hogy meg fogja kérni az árát.

– Mennyi lesz?

– Semennyi. Csak egy csók és egy randi.

Ez teljesen letaglóz.

– Mondtam, hogy holnap elutazom.

– Akkor egy randi a jövő félévben. A csókot viszont most kérem. Itt és azonnal.

Hazudnék, ha azt mondanám, a dühtől ugrott össze a gyomrom. Ahogy az ajkát közelíti az enyémhez, megszólal a képzeletbeli vészcsengő. Meg kéne állítanom Rykert. Ennél rosszabb ötletem nem is támadhatott volna.

Megkövülten állok, miközben önkéntelenül csókra nyitom a számat.

Jóságos ég! Granttel csókolózom. A szám az övére tapad, a testem a testéhez simul.

A fenébe! Viszonzom a csókját!

Minden gondolatom elszáll, ahogy átjárja a testemet a bizsergés. A bimbóim megkeményednek, és olyan erővel kapaszkodom a felsőjébe, mintha nem akarnám elengedni.

Folyamatosan csókol, míg majdnem lecsúsztatja a torkomon a nyelvét. Most kapok először ízelítőt Rykerből.

Ízre még jobb, mint illatra.

Megmarkolja a fenekemet. A rövid szoknyámon keresztül is érzem minden egyes ujjpercét. Megfogja az egyik lábamat és a csípőjére emeli.

Elönt a forróság. Időbe telik, míg rájövök, hogy az a kemény, amit hozzám dörzsöl, nem más, mint a merevedése. Pont olyan nagy, mint amilyennek tűnt, ráadásul egyre keményebb. A csiklóm is részesül az érintésből, ezért önkéntelenül is Rykerhez dörgölőzöm.

Minden racionalitás elvész, ahogy a csiklómat és a mellbimbóimat izgatja. Az agyam átvált élvezet-üzemmódba. Istenem! Ez csodálatos!

Ryker nyögni kezd. Még erősebben markolja a hátsómat és magához szorít. Nedves a bugyim, de még mindig többet akarok.

Ryker a másik kezével a hajamba túr. Kicsit változtat az irányon, ezért még jobban érzem, ahogy a csiklómat dörzsöli.

Mindjárt elélvezek. Hideg futkos a hátamon, ahogy belém hasít a felismerés. Itt. A bárban. Ryker Granthez dörgölőzve. Megalázva kéne éreznem magam, de én inkább élek a sors adta lehetőséggel.

Megfogom a vállát, és megfeszülök, ahogy érzem az orgazmust. A nyögésemet tompítja, hogy még mindig ugyanolyan hevesen csókol. A mosdó ajtaja kinyílik, és megjelenik néhány csacsogó, részeg lány, akik rögtön visszabillentenek a régi kerékvágásba. Eltolom magam Rykertől, hogy távolságot tartsak.

Nem hiszem el, hogy megtörtént. Örülök, hogy sötétben voltunk, mert érzem, hogy fülig pirultam.

– Te most…

Az arcomra csapok, és kimondom:

– Ez nem történt meg. Nem történt semmi. Kérlek, soha többet ne emlegesd ezt a pillanatot.

Ryker a vállamra hajtja a fejét, majd erőteljes hangon így szól:

– Állati jó volt! Nem fogom említeni, de az kizárt, hogy ne gondoljak rá.

– Kérlek, engedj el!

Szerencsére Ryker odébb lép, én pedig elviharzom.

– Várj! Kellene a címed.

Lassítok, de nem fordulok hátra, míg ledarálom neki a címemet. Ki kell jutnom innen, mielőtt még nagyobb hibát követek el.

– Akkor holnap, kilenc – kiáltja utánam.

3. FEJEZET

Justine

A szája az enyémre tapad.

A keze a lábam között.

Nedves vagyok. Túlfűtött. Vágyakozó.

Még többet akarok. Egyre többet.

Kék szemével mélyen a szemembe néz.

– Már alig vártam, hogy alattam légy.

Megszólal az ébresztőóra, úgyhogy szertefoszlik az álom. Csak a vágyakozás marad és a nedves bugyi.

Rácsapok az éjjeliszekrényen sivítozó óra tetejére, hogy lekapcsoljam. Ezután magamra húzom a takarót. Szexről álmodtam. Ryker Granttel. A kínzó fejfájás ellenére is be akarom fejezni, amit Ryker álmomban elkezdett.

Ma nem találkozhatok vele. Mégis hogy nézzek a szemébe anélkül, hogy a tegnap estére gondolnék? Egyszerűen csodás érzés volt, ahogy összeragadtunk.

Ne gondolj rá!

Két évig ellen tudtam állni. Miért ne bírnék ki még egy napot? Semmi elhajlás.

Nem számít, milyen istenien tud csókolni.

Nemsokára egyértelművé válik, hogy nem kell ellenállnom Rykernek, ugyanis késik.

Egy órája várom.

Ülök a ház előtt és várom, hogy megérkezzen a teherautóval. Minden eddigi félelmem szertefoszlik.

Tudtam. Tudtam, hogy neki csak a trófea kell. Miután felébresztette bennem a vágyat, már egyáltalán nem vagyok érdekes. Nem elég, hogy kibillentett az elhatározásomból, még jó eséllyel pofára is ejt, mert nem azt kapta, amit szeretett volna.

Seggfej.

Miért nem hallgattam a megérzéseimre? Tudtam, hogy ez lesz. Annyira jellemző. Meg kellett volna várnom, hogy segítsen, és csak azután engedni neki. Ha egyáltalán…

Megbántottságot és megaláztatást érzek. Folyamatosan bánom, amit tettem. Tudhattam volna. Rosszul ítéltem meg a helyzetet. Ennyi.

Soha többet nem iszom. És nem csókolom meg Ryker Grantet.

Most pedig sürgősen ki kell találnom, hogy fogom saját magam összeszedni a cuccaimat és elszállítani a tárolóhoz. Mindent összepakoltam. Még a bútort is, amit tavaly vettem száz dollárért egy végzős diáktól. A saját autómmal jó párszor kellene fordulnom, míg az összes csomagot elszállítom, a bútor viszont nem férne be.

– Miért gondoltam, hogy eljön? – kérdezem a ház előtti járdaszegélytől.

Nem tudom, miért beszélek hangosan, ha senki nincs a közelemben. Katie-t és Chadet is megpróbáltam elérni. Egyikük sem vette fel a telefonját.

Pocsék nap. Kiveszem a Pez-adagolót, és megnyomom Hamupipőke fejét, hogy dobjon egy citromos cukorkát. A Pez a mániám. Először a nagypapám vett ilyet, amikor hat- vagy hétéves lehettem.

Rossz kedvem van, úgyhogy nem vonom meg magamtól ezt a kis élvezetet. Hamupipőkéről az jut eszembe, hogy az álmok valóra válnak. A mai nap viszont egyértelműen bizonyítja, hogy Ryker nem a szőke herceg.

Hogy sikerült mégis bedőlnöm neki?

Undorodom magamtól. Felállok, leporolom a fenekemet és befejezem az önsajnálatot. Ez ugyanis garantált, hogy nem visz előbbre.

Tényleg azt hitted, Ryker Grant odáig süllyed, hogy segít neked?

Ez az egész nagyobb csorbát ejtett az önbecsülésemen, mint gondoltam.

A ház kertésze leparkolja a Chevrolet kisteherautóját, majd kiszáll és kirámolja a fűnyírót.

Hirtelen eszembe jut a megoldás. Ha valakit nem vet fel a pénz, nyilván örül egy kis mellékesnek, márpedig én nem leszek fukar.

– Hali! Szeretnél keresni egy húszast? – kiáltom, miközben felé tartok.

4. FEJEZET

Ryker

Tudom, hogy elcsesztem. Rendesen lecsúsztam róla. Pedig nem vagyok az a típus, aki csak úgy lemarad. Most mégis hat órát késtem, és elkúrtam. Dörömbölök az ajtón, de hiába. Az ajtóra ragasztott, jegyzetfüzetből kitépett cetlin ez áll:

KÖSZ A SEMMIT.

Nincs a szobájában, és lefogadom, hogy Justine Porternél nincs második esély.

Csupa fekete nagybetű, ami egyértelműen dühre utal. Nyilván felhúzta magát, amikor írta, most pedig elment.

Mi a frászért nem kértem el a számát tegnap este a bárban?

Idióta barom vagyok. Ha elkértem volna, szólhattam volna neki, hogy kések.

Azt nem mondtam volna, miért, de az biztos, hogy nem azért, amire ő gondol. Egyébként mindegy, mert úgysem érdekelné a kifogás.

Még soha, egyetlen lányért sem kellett küzdenem, Justine-ért viszont kénytelen vagyok. Nem akarok hazudni: szeretem a kihívásokat, de őt nem pusztán azért akarom megkapni, mert elérhetetlennek tűnik. Most legalábbis nem ez a helyzet.

Kezdetben odavoltam a szexi sötét hajáért, a ringó csípőjéért, és tetszett, hogy időnként zavarba jön. De ez a fajta rajongás csak addig tartott, míg ráeszméltem, ő jó eséllyel messze a legintelligensebb lány, akivel valaha találkoztam. Hamar rájöttem, hogy az agya még a többi adottságánál is vonzóbb.

Úgy tűnik, túl okos ahhoz, hogy egy olyan seggfejre várjon, mint én. Megérdemlem, mégis csalódott vagyok. Ha azt hiszi, engem csak a melle és a feneke érdekel, nagyon téved.

Visszamegyek a kocsihoz. Három és fél hónapom van, hogy előálljak egy új tervvel. Nincs az az isten, hogy feladjam.