Szűts Zoltán

Online

Az internetes kommunikáció és média

története, elmélete és jelenségei

Wolters Kluwer Hungary • Budapest, 2018

Kiadja a

Wolters Kluwer Hungary Kft.

Budapest, 2018

1117 Budapest, Budafoki út 187–189.

Telefon: +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

E-mail: info-hu@wolterskluwer.com

Internet: www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Kézdi Katalin, a Wolters Kluwer Hungary Kft. ügyvezetője

Kiadásért és a kiadványok szerkesztéséért felelős: Varga Katalin

Felelős szerkesztő: Dúll Kata, Horváth Krisztina

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

ISBN 978-963-295-779-1

Termékkód: YEB1740

Szakmai partner:

Az NMHH Médiatanácsának Médiatudományi Intézete

Kiadványaink megvásárolhatóak a shop.wolterskluwer.hu webáruházban.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Szerző:

Szűts Zoltán

Szakmai lektorok:

Képes Gábor

Papp János Tamás

Z. Karvalics László

Sorozatszerkesztők:

Koltay András

Nyakas Levente

A kézirat lezárva:

2018. január 9.

© Szűts Zoltán, Budapest, 2018

© Wolters Kluwer Hungary Kft., Budapest, 2018

Feleségemnek, Ritának

Gyerekeimnek, Csengének és Nimródnak

online [onlájn]

• interneten elérhető tartalom, eszköz vagy felhasználó

ELŐSZÓ

A kötet tárgya

Az online kommunikáció és média komplex világát bemutató kötetet tart kezében az Olvasó. A könyv széles skálán vizsgálja az online kommunikációs formák és a tartalomtípusok történetét és elméletét. Horizontja számos, a témával kapcsolatos gyakorlati jelenségre kiterjed. Alapvetően arra kíváncsi, hogy a bemutatott online folyamatok és jelenségek hogyan ágyazódnak be kulturális rendszerünkbe, illetve milyen hatással vannak a társadalom szerkezetére és dinamikájára.

Bár a könyv tárgya a címben jelzett online kontextus, azon belül pedig a kommunikáció és média, nem volt könnyű eldönteni, hogy a téma határai hol húzódnak meg. Az internetes tevékenységformák alapvonásai ugyanis rendkívül összetettek, és általában sok szállal kötődnek a kommunikációhoz és a médiához. A történelem során egyetlen kommunikációs forma vagy médium sem épült be ilyen erősen a kultúra és a társadalom alrendszereibe. A könyvnyomtatás forradalmat indított az információátadás, a tudás archiválása folyamatában, de hatással volt a kultúra és a társadalom egészére is. A távíró és a telefon is jelentős átalakulást hozott, és említhetnénk többek között a rádiót és a televíziót is. Az internetes kommunikáció és média azonban minden korábbinál jobban átjárja világunk szöveteit.

Könyvünkben tehát az internet nemcsak mint kommunikáció vagy médium, hanem mint technológia és kultúra is szerepel. Ezért úgy döntöttünk, hogy egyrészt bemutatjuk azon technológiák, eszközök, hálózatok és tartalomtípusok történetét, melyek relevánsak a kommunikáció- és médiatudomány szempontjából, másrészt azon határterületekről is beszélünk (többek között az oktatás, kormányzat, nyelvészet, szórakoztatás, kereskedelem, gazdaság, munka vagy éppen jog territóriumairól), melyeket átalakított az online kommunikáció és média. A kötet tehát nem általában véve az internetettel foglalkozik, azonban elbeszéli történetének nagy részét. Úgy gondoljuk ugyanis, hogy egy olyan hálózatról van szó, melyet gyakorlatilag teljes egészében áthatnak a kommunikációs folyamatok és médiafelületek. Ezekről pedig nem lehet úgy beszélni, hogy ne érintsük folyamatosan generálisan az internetet. Amikor például a weboldal, webkamera, böngésző, portál, blog, wiki vagy online piactér elméleti és gyakorlati kérdéseiről beszélünk, egyszerre az is foglalkoztat minket, hogy ezen eszközök, felületek és szolgáltatások hogyan helyezhetők el a kommunikáció és média mezőjében. Így munkánkban igyekeztünk mindig jelezni a kapcsolódási pontokat. Hasonlóképpen, az interaktivitás, a hypertextualitás, a multimedialitás, a flow, a szimulákrum vagy éppen a digitális demencia alapvetően az internet környezetében jött létre, és egyszerre sok szállal kötődik a kommunikációhoz és a médiához.

Biztosak vagyunk benne, hogy az Olvasó mindennapi tapasztalata is, hogy a téma horizontja folyamatosan változik, bővül. Új jelenségek kerülnek a határon belülre, azonban mások kilépnek a területről. Trendek erősödnek meg, de tűnnek is el. Tartalmak lesznek népszerűek, majd nyomuk vész, és nem érhetők el többé. Tekintse kötetünket ezért mindenki egy bázisnak, melyről a jövőben újonnan felfedezett terütekre lehet majd tudományos felderítő utakat indítani.

Választott perspektíva

A párhuzamokat, ellentmondásokat, áttöréseket és mellékutakat bemutató munkánknak nem célja nagy elméletek alkotása vagy diskurzusképzés. Szerepét az összefüggések feltárásában, a több szálon futó (gyakran elfelejtett vagy kevésbé ismert) történetek elbeszélésében, az elszórtan elérhető ismeretek összegyűjtésében és a konkrét, példaként hozott jelenségek elemzésében látja. Ez természetesen nem zárja ki, hogy ahol véleményünk szerint szükséges, ne ütköztessünk nézeteket vagy közöljünk elméleteket.

Az internetes kommunikáció és média világát alkotó több száz jelenségből a történetmondásunk szempontjából sarokkőnek tartott néhány tucatot mutatjuk be. A kötetben követett koncepciónk szerint egymás után vagy mellé helyeztük őket, valamennyi esetben magyarázatot is fűzve hozzájuk. Ezekről a jelenségekről nem véleményt vagy ítéletet mondunk, hanem eltávolodunk tőlük, és messziről szemlélve őket, közöljük, mit látunk. Adott esetben azt, hogy egyes kommunikációs formák és tartalmak hogyan jöttek létre, vagy kik és hogyan, milyen elméletek és gyakorlati szempontok szerint alkották meg őket.

Az internetes kommunikáció és média történetének, elméletének és jelenségeinek elbeszélésére sokféle lehetőség kínálkozik. Egyaránt érvényes megközelítés lehet az internetes kommunikáció és média kizárólag technikatörténetre összpontosító elbeszélése, a különböző kommunikációelméleti iskolák felfogásainak alapján történő elemzése, a diskurzusképzés vagy egy egységes, nagy narratíva alkotása. Nem kevésbé érdekes perspektívát kínál az internetes kommunikáció nyelvészeti vagy éppen politikai aspektusait kitüntetett kérdésként tárgyaló vizsgálata is, amint azt az ilyen típusú terjedelmes szakirodalom bizonyítja. A világháló kora és a Gutenberg-galaxis, a nyomtatott könyv világa párhuzamainak és különbségeinek bemutatása ugyancsak sikeres megközelítési stratégiának ígérkezik. Valamennyi lehetséges megközelítést mérlegelve végül úgy döntöttünk, hogy munkánk során a számítógépek technikai és társadalomtörténetének elbeszélése és a definíciós kísérletek után – amennyire az átfedések megengedik – kronologikusan vesszük sorra és elemezzük a jelenségeket. Kötetünkben így technológiai, társadalmi, kulturális, filozófiai és oktatási dimenzióban helyezzük el a kommunikációval és médiával kapcsolatos jelenségeket, miközben mikro- és makroszintű történeteket mondunk el. Anélkül mutatjuk be az internetes kommunikáció és média társadalomra és kultúrára gyakorolt hatásait, összefüggéseit, hogy megszakadna a narráció folyama. A könyv első két részében néhány ismeretterjesztő epizód töri meg a tudományos stílust. Tisztában vagyunk vele, hogy a szöveg integritásának ilyen típusú erodálásával támadási felületet adunk az erre érzékeny kritikusoknak. Ezt a kockázatot azért vállaljuk, hogy az Olvasónak lehetőséget biztosítsunk a lehorgonyozásra vagy akár kikötésre a színes történetek közepette, a beleélés ugyanis könnyebbé teszi egyes események jelentőségének, következményeinek megértését. Így fordulhat elő, hogy a tudományos viták bemutatása mellett szerepel egy villanyborotva chat segítségével történő visszaszerzésének, illetve az első internetes üzenet küldésének elbeszélése is.

Az internetes kommunikáció és média jelenségeinek bemutatásához tehát a kronológiához ragaszkodó, ám a jelenségekre és összefüggésekre koncentráló, összehasonlító elbeszélésmódot választottuk. Narrációnk alapját így az internet létrehozásában szerepet játszó hálózatok és eszközök, a történetben részt vevő teoretikusok és alkotók, valamint az új típusú tartalmak, kommunikációs és médiaformák természete képezi. A teoretikusokat és alkotókat olyan fontos szereplőknek tartjuk, hogy a hármas osztású kronológiánkban minden rész a korszakot meghatározó legfontosabb személyeknek az internetes kommunikációhoz és médiához kapcsolódó életútja és kiemelkedő szerepük bemutatásával kezdjük. A könyv gondolatmenetét folyamatosan metszik a technológia, a médiumok, a funkcionalitás vagy éppen az alkalmazás kérdései.

Kitérünk arra is, hogy az internet fejlődésének egyes korszakaiban milyen tartalomtípus volt éppen a fejlődés szellemi motorja. A történet ívéből kiderül majd, hogy a kezdetekben a mérnökök, az informatikusok és a kormányzati döntéshozók szándéka az volt, hogy olyan digitális hálózatokat építsenek, melyeket alapvetően helyi szintűnek képzeltek el, miközben céljuk oktatási vagy éppen kísérleti volt. Később, a piaci szereplők online térben történő megjelenésével az eszközök, a hálózat és a tartalom fejlődése is számtalan új irányt vesz, és nem létezik majd egységes akarat, mely sarokköveket fektet le.

A kötetünkben bemutatott történet gyakran szerte- és szétágazik, linkekkel van átszőve, akárcsak maga a hypertext, mely az online kommunikáció és média alapvető hordozója. Egyes ágak és szálak idővel elvékonyodtak vagy megtörtek, bizonyos fejlesztések zsákutcának bizonyultak, a képet egészében nézve azonban ezen mellékutak szinte minden esetben hozzájárultak a mai komplex, továbbra is dinamikusan fejlődő és átalakuló online médiarendszer kialakulásához. Abban, hogy miként alakult az internetes kommunikáció és média története, nem kizárólag technológiai, sokkal inkább társadalmi, kulturális vagy éppen felhasználói faktorok játszottak szerepet.

Döntési kényszerben

Rögtön az Előszóban ki kell emelnünk, hogy munkánk során milyen döntési kényszerekkel szembesültünk, miért kötöttünk ki egyes jelenségek, szereplők és események bemutatása mellett, míg másokat nem említettünk. Legalább öt olyan kulcsfontosságú döntési pont volt, mely meghatározta a kötet tartalmát, formáját, szerkezetét. Az első – általános – döntési kényszerrel akkor szembesültünk, amikor felmértük a témakör roppant mivoltát. Szelektálnunk kellett ugyanis, hogy miről essék, és miről ne essék szó a diakron áttekintésben. Ez a döntés volt számunkra a legnehezebb. Mivel a kötet már a gyors feedback korában jelenik meg, a „miért nem szerepel benne” kezdetű kritikák és recenziók értékes információkat biztosítanak majd számunkra egy bővített, átdolgozott kiadás írása során. A második döntési pont a funkció, medialitás és technológia hármasának szerepeltetése és a pontos arányok meghatározása volt a kötetben. A medialitás kapcsán sokat foglalkozunk a telefonnal, televízióval, rádióval, de még a nyomtatott könyvvel is mint előzményekkel, míg a technológia kiemelt szerephez jut az egész kötetben, és nem csupán a számítógépek, hálózatok, protokollok kapcsán. A funkcionalitás kérdései így háttérbe szorulnak. Miközben a tartalomfogyasztás kérdése végig kapaszkodik a kronológiai vezérfonálba, a jelentéscsere kevésbé hangsúlyos, a koordináció pedig két külön fejezetet kapott, kiemelt példákkal (e-learning és e-government). A harmadik fontos döntésünk a nemzetközi és a magyar jelenségek, példák szerepeltetéséhez kapcsolódott. Úgy döntöttünk ugyanis, hogy kötetünkben nemzetközi kitekintést adunk, és a magyar jelenségeket figyelmen kívül hagyjuk, kivétel ez alól a számítógépek magyar vonatkozású története és az iWiW, mivel a magyarok fontos szerepet játszottak ezen a téren, másrészt pedig egy magyar szolgáltatást szerettünk volna párhuzamba állítani a nemzetköziekkel. Úgy gondoljuk, hogy a magyar internettörténet most kezdődő, ígéretes kutatásainak (többek között a www.mediatortenet.hu oral historyn alapuló oldal) eredményeit és végső formáját érdemes megvárnunk. Így a magyar internetes kommunikáció és média történetét, jelenségeit és specifikus voltát a bővített kiadás keretében vagy egy következő, önálló munkában írnánk meg. A negyedik döntési pontra már némileg utaltunk, amikor a színes epizódokról beszéltünk. Azt vállaltuk, hogy egy szerteágazó történetet mondunk el a tudomány eszközeivel, a kézi- és tankönyvekre jellemző nyelvezettel és stílusban, ahogy ezt a Barbier – Bertho Lavenir szerzőpáros teszi a felsőoktatásban kedvelt A média története című munkájában. Az utóbbi években magyarul megjelent irodalomtörténetek is mintául szolgáltak munkánk során. Végezetül el kell mondanunk, hogy a szerintünk mérföldkőnek számító szolgáltatásokat emeltük ki, és ehhez például csak másodlagosan kapcsolódnak a cégtörténetek vagy a kiemelt figurákról való beszéd. Csak ott találtuk fontosnak beszélni például a vállalatokról, ahol ezt a jelenségek leírása elengedhetetlenné teszi, és a történetünk szempontjából hangsúlyos szereplők gyakran rövid leírást is kaptak.

Kötetünkben a kronológiai kötöttség miatt nem követjük végig a tömeg-, az intézményi, a közéleti vagy éppen az interperszonális kommunikáció folyamatainak alakulását az internet korában. Sokkal inkább fontosnak tartottuk kiemelni a kommunikáció változását előidéző új jelenségek felbukkanását, példa erre a külön fejezetben tárgyalt e-mail vagy a chat. Kötetünkben nem közlünk összehasonlító statisztikát és táblázatokat, de a kronológiai mérföldköveknél gyakran bemutatjuk az internetfelhasználók számának növekedését, ami a tájékozódást segíti. Munkánkban a mindennapi felhasználó által látogatható, kereshető és böngészhető online tér kérdéskörét tárgyaljuk, így a vizsgált jelenségek között a szűk réteg által látogatott Dark vagy Deep Web nem szerepel.

Összefoglalásként jelezzük, tisztában vagyunk vele, hogy döntéseink következményeként számos jelenséget, szereplőt és eseményt nem tárgyaltunk, illetve hogy léteznek más olvasatok és besorolási lehetőségek is. Természetesen vállaljuk az önkényesség vádját is, hiszen bizonyos mértékben minden könyv a szerző saját története, melyet a saját szemüvegén keresztül ír meg. Érdekes lesz persze látni a jövőben, hogy a közösségi tartalomlétrehozás esetében milyen történetek születnek majd. Figyeljünk majd például a Wikipédiára. Még mielőtt bárki arra keresné a választ, hogy miért épp az adott példát hoztuk fel, arra kérjük, hogy ne feledkezzen meg tovább tájékozódni, és az általunk nem vizsgált jelenségeket is feltérképezni, körbejárni.

Feltételezések

Kötetünket nagy valószínűséggel már egyenlő arányban olvassák majd azok, akik életében csak felnőttkorban jelent meg az internet (ők az X és Y generáció tagjai), és azok, akik már a világunkat átszövő hálózat környezetében szocializálódtak (a Z és az α generáció tagjai). Az utóbbi csoportba tartozó olvasók a gyakorlatban már nem ismerhették a hálózatok és digitális tartalmak előtti, kizárólag a nyomtatott könyvekre és televíziózásra épülő tömegkommunikációt és társadalmi folyamatokat, ezért a történetmondás keretében fontosnak tartjuk számukra kiemelni, milyen paradigmaváltó újdonságokat hozott az internet.

Olvasatunkban az internet – bár látszólag nem váratlan következmények sorozata határozza meg, mégis az eddigi, többnyire kiszámítható rendszerekkel szemben – minden tudatos tervezés ellenére kiszámíthatatlanul működik. Korábban, amikor a feltalálók és a mérnökök új kommunikációs és médiatechnológiákat fejlesztettek, bizonyos, a mainál sokkal hosszabb időintervallumig tekintve megjósolhatták, hogyan fejlődnek azok majd tovább. Ennek egyik oka, hogy egyrészt a technológiáknak specifikus szerepet szántak, másrészt pedig gyakran a piac igényeit követve dolgoztak. És maga a piac sem szerette vagy szereti a kiszámíthatatlanságot. Véleményünk szerint az utolsó ilyen kiszámítható technológia a televíziózás volt. Bár a tévékészülékek belseje és külső megjelenése az idők során többször is nagyon megváltozott, az eszköz szerkezete, a funkciója és – ami a leglényegesebb – a kultúrában és társadalomban betöltött szerepe többé-kevésbé állandó maradt. Mindeközben a képernyőn megjelenített tartalom létrehozásának módja a hagyományokra épített. A televízió környezetében például mindvégig a professzionális eszközök és kapuőrök rendszere a domináns a mai napig, a készüléket a központi helyről – „házioltárról” – egyelőre látszólag még a számítógép sem tudta kiszorítani. Ez a látszat azonban csal, hiszen a 2000-es évek közepétől az eszköz, melyet a központi helyre helyezünk vagy akasztunk, már csak nevében televízió, a valóságban egy kijelző, melyen különböző forrásokból származó digitális tartalmak, így tévéadások is megjelennek.

Kiindulópontunk, hogy a kommunikáció és a média két, egymáshoz konvergáló, elválaszthatatlan jelenség. Értelmezésünkben az internetes média mindazon (digitális) kommunikációs rendszerek összességét jelenti, melyek lehetővé teszik az információk megőrzését, az üzenetek és a tudás továbbítását, illetve a különböző politikai és kulturális gyakorlatok reaktualizálását.[1] A munkánkban bemutatott jelenségek jól illusztrálják azt is, hogy az online média mindinkább teret ad a mindennapi felhasználók önreprezentációjának.

Az internet kommunikációs célokra történő kritikus tömegű használata egy új jelenséghez, a számítógép által mediatizált kommunikáció megjelenéséhez (computer-mediated communication – CMC) vezetett. Viták folynak arról, hogy a CMC megerősíti-e az interperszonális és társadalmi kommunikációt, hiszen sokan kritikával élnek, és arról beszélnek, hogy éppen az internetes kommunikáció az, ami az emberi kapcsolatok gyengüléséhez vezetett. Munkákban nem foglalunk állást a témában, hanem bemutatjuk a pró és kontra tendenciákat és érveket, és az olvasóra bízzuk a vita eldöntését.

Az internet fogalmának gyökereit keresve előzetesen elmondhatjuk, hogy a ma használt kifejezés az angol internetworking szókapcsolat rövidítése. Az internet ezen meghatározás szerint eredetileg valamennyi olyan, kezdetben eltérő irányítás alatt álló, majd később egymással összekapcsolt hálózat gyűjtőelnevezése volt, mely a ma is sztenderdnek számító csomagkapcsolt adatátviteli szabályt használta. Hangsúlyozni szeretnénk, hogy az internetes kommunikáció magában foglalja mindazon folyamatokat, melyek során a felhasználók információt cserélnek vagy szereznek online, miközben függetlenné válnak a tér és idő aspektusaitól.

Az 1970-es évektől az internet megjelenésével a kommunikációs és médiaszegmensben érezhetővé váltak a változások. Ekkor, az online világ hajnalán az angol communications és a francia télématique divatos kifejezésekké váltak, és előrevetítették a kapcsolatot a telekommunikáció és a számítógépek között. Ennek az összekapcsolódásnak – bár akkor még nem volt látható – a jelenre már döntő hatása van. Ez volt ugyanis az első konvergencia, mely az online média megjelenéséhez vezetett. A sokadik konvergencia most zajlik, amikor a számítógép, a táblagép, az okostelefon és a televízió képernyőjén ugyanaz a digitális tartalom jelenik meg. De nem csupán a technológiai médiumok konvergálnak; a tévéműsorok, az írott szövegek, a képek és a hangok is ugyanazon a csatornán – az interneten – érkeznek, miközben a különböző digitális eszközök használata mindinkább hasonlít egymásra. A konvergencia révén az internet mutatkozik a korábbi médiumok örökösének, mivel új formában és formátumokkal, a felhasználók által használt nyelvezettel teszi fel a társadalmat foglalkoztató kérdéseket.

Terminológiahasználat

Röviden ki kell térnünk a terminológia használatára is. A szakmaiság követelményeinek figyelembevételével, a közérthetőség kedvéért, miközben a különböző online jelenségekről beszélünk, azok megnevezésére egységesen az internetes kommunikáció és média kifejezést használjuk. Ahogy a mindennapi diskurzusban, úgy a tudományos értekezésekben is gyakran megfigyelhetők következetlenségek ezen a téren. Az internet, a net, a világháló (World Wide Web), a web, a virtuális tér, a cybertér, a hálózat, az online (on-line) kifejezések használata gyakran keveredik. Kötetünkben a könnyebb befogadás és a pontosság kedvéért következetesen csak az internet, világháló, a hálózat és az online fogalmait használjuk. A szakirodalom nagy mennyiségét áttekintve következetlenség mutatkozik az internet szó írásában is. Kötetünkben kisbetűvel, köznevesített formában használjuk ezeket a kifejezéseket. Fontos tehát tisztázni, hogy az általunk használt internet kifejezés egy jelenségegyüttes leírására szolgál. Az internet számos ágens, a hálózatba kötött, a különböző protokollokat használó számítógépek, az okoseszközök, a digitális tartalom, a hálózaton zajló kommunikáció, a hálózaton otthonra talált médiumok és felhasználók alkotta rendszert jelöli. Ha technikailag pontosan szeretnénk fogalmazni, akkor el kell mondanunk, hogy az internet más rendszerek mellett magában foglalja a világhálót is. Az utóbbi, felhasználók által írható, magas fokú interaktivitást biztosító felülete a web 2.0, illetve annak egy speciális, a közösség által alakított, blogok, vlogok és wikik összeségét jelentő szegmense, a közösségi média. Az internet számos kommunikációs lehetőséget kínál, például elektronikus levelezést, telefonálást és fájlmegosztást, melyek nem feltétlenül kapcsolódnak a világhálóhoz.

Kisvilágok

Kötetünkben egyaránt tárgyaljuk a kiadói rendszerben és a közösség által generált tartalmakat. A tartalom kisvilágai közül a válogatásunkban kiemelt szerepet kapnak többek között a hírek és álhírek, a mémek, a videók és a videógalériák, a képek és a képgalériák, a hírmegosztók, a közösségimédia-bejegyzések, az e-könyvek, a GIF-ek, az e-mojik, a blog- és a vlogbejegyzések, a wikik és piacterek. Nem tárgyaljuk vagy csak felszínesen érintjük a kifejezetten kereskedelmi tartalmakat (reklámokat és PR-üzeneteket), az infografikákat, a képregényeket, az online eseményeket és a hozzájuk kötődő flashmobokat, a podcasteket, a prezentációkat, a hálózati játékokat, a térképeket, a MUD-okat vagy éppen az online környezet tulajdonságait kiaknázó műalkotásokat.[2]

A kötet szerkezete

Szót kell ejtenünk röviden a munkánk szerkezetéről is. A könyv öt részre oszlik, melyek összesen 54 fejezetet tartalmaznak, és további alfejezetekre bomlanak. A legnagyobb egységeket – részeket – az utolsó kivételével összefoglalás vagy legalábbis annak egy-egy rendhagyó formája zárja. Az utolsó – a jelen és jövő kihívásaival foglalkozó – rész azért maradt ilyen szempontból csonka és befejezetlen – megtörve ezzel a kötet ritmusát –, mert jelezni akartuk, hogy ezt az egységet folyamatosan bővíteni, átírni kell majd.

További feltételezések és tudnivalók

A könyv megjelenését másfél évtizedes kutatás, és ennek eredményeként számos magyar, angol és szerb nyelvű folyóiratban és konferenciakiadványban történő publikáció előzte meg. Bár feltételezzük, hogy az olvasó már a képernyőn olvasható szöveg, a linkeket tartalmazó – és ezáltal a nemlineáris olvasást mindennapi gyakorlattá tevő – hypertext világában szocializálódott, itt mégsem várjuk el tőle, hogy megszakítva az elmélyedést, szöveghelyek között ugráljon. Ezért azon, folyóiratokban és konferenciaközleményekben megjelent saját, illetve társszerőkkel publikált írásaink listáját, melyek szervesen beépültek jelen munkánkba, külön bibliográfiában közöljük.

Lezárás helyett

Kihívásokkal, felfedezésekkel és örömökkel teli, de egyben hálátlan feladat is az internetes kommunikáció és média történetét, elméletét és jelenségeit egy kézikönyvként is használható munkában összefoglalni. Kihívásokkal teli, mert ritkán mondhatja el a szerző, hogy olyan témával foglalkozik, melyet éppen megél, mely a szeme előtt változik, és folyamatosan új jelenségekkel szolgál a felfedezés önfeledt örömét táplálva. Hálátlan, mert egy olyan területről van szó, mely bármely korábban létező hasonló rendszerhez képest – már amennyiben létezik bármi hozzáfogható – nagyságrendekkel gyorsabban változik. A leírt ismeretek így tehát már a képernyőre, papírra vetésükkor egy múltbéli állapotot tükröznek, és a teljes történet így szinte soha sincs elmesélve, hanem a könyv megjelenése után is tovább lehet és kell írni. Éppen ezért, a kötetnek nincs a klasszikus értelemben vett lezárása.

Köszönetnyilvánítás

Lassan több mint két évtizede, hogy az online média és kommunikáció jelenségeit figyelem, tanulmányozom, és kereken harminc szemesztere, hogy egyetemi előadások és szemináriumok keretében is le tudom tesztelni elméleteimet a hallgatókon. Ennek a diskurzusnak és kutatásaimnak végeredménye ez a kötet, melyet az Olvasó a kézeben tart vagy – éppen az általam vizsgált új paradigma szabályai szerint – képernyőn olvas. A könyv megjelenéséig vezető úton többen különböző módon indítottak el, munka közben pedig sokan számos formában támogattak, nekik szeretnék most köszönetet mondani. Szerencsésnek mondhatom magam, hogy lehetőségem volt eszmét cserélni kollégákkal – egyetemi oktatókkal és kutatókkal –, és tanulni tőlük.

Az általam vizsgált témákban rendkívül tájékozott, a tudományos közösség által elismert és munkámat módszertani ismeretekkel segítő Képes Gábor, a Neumann János Számítógép-tudományi Társaság főmunkatársa, Papp János Tamás, a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Médiatudományi Intézetének kutatója, és Z. Karvalics László, a Szegedi Tudományegyetem Kulturális Örökség és Humán Információtudományi Tanszék docense önzetlenül vállalták, hogy a kötet szakmai lektorai lesznek. Kiss Zoltán és Tószegi Zsuzsanna a szerzői jogi kérdésekkel foglalkozó részek szakmai lektorálását vállalták. Időt és energiát nem sajnálva segítettek, köszönöm! Ha bármi tévedés vagy következetlenség benne maradt a szövegben, vagy éppen hiány támadt az olvasóban, az már csak az én hibám.

Ahhoz, hogy az érdeklődésem a „hagyományos” irodalomtól először a linkekkel átszőtt online hypertextuális szövegek, majd az internetes kommunikáció és média, a digitális kultúra, illetve az információs társadalom felé irányult, több tanárom és mentorom támogatása és példája kellett. Mindenekelőtt köszönöm Horváth Ivánnak és Orlovszky Gézának, akik a pesti bölcsészkaron az 1990-es években tartott előadásaikban a Piarista közben elsőéves ELTE-s hallgatóként ráébresztettek, hogy a kultúránkat ránk testáló, az addigi gondolkodásomat meghatározó nyomtatott könyvek világához egy új, félig-meddig ismeretlen, interaktív, multimediális, bináris és nonlineáris online univerzum közelít. Mára pedig meg is érkezett.

Ugyancsak köszönöm az Eötvös Loránd Tudományegyetemen tanító professzoraimnak, későbbi tanszék- és programvezetőimnek, hogy lehetővé tették, hogy a két galaxis ütközésének következményeiről immár saját egyetemi kurzusaimon beszélhettem. Egyenként említve őket, hálás vagyok Kenyeres Zoltánnak, aki amikor – a Nyugat és korának kutatójaként (tehát mintegy egy évszázaddal korábbi korszak vizsgálójaként), az Irodalomtörténeti Intézet igazgatójaként – látta, hogy bölcsészként az irodalom mellett a számítógépek és a digitális kultúra is érdekelnek, azt mondta, hogy „magának ezt tanítania kell”. Akkor még nem is tudtam pontosan, hogy mi az az „ez”. Hálás vagyok Horváth Ivánnak, aki az 1995-ös irodalmi proszeminárium vizsgáján megkövetelte, hogy vakon gépeljek, e-mailt küldjek, a Gopher segítségével elérjem az USA Kongresszusi Könyvtárát magyar vonatkozású könyvek után kutatva, és végezetül, letöltsem egy tigris képét. Ekkor kezdett el foglalkoztatni, hogyan kerül a tigris képe a számítógépbe. De még most sem tudom teljesen. Horváth Iván Bölcsészettudományi Informatika Önálló Programjának keretében immár doktori iskolás hallgatóként az online média jelenségeiről beszélhettem a hallgatóknak és hallgatókkal. Ugyancsak hálás vagyok Szabó B. Istvánnak, aki az Alkalmazott Irodalomtudomány Program vezetőjeként minden új jelenség megvitatására nyitott volt, és 2001-ben egy késő délutánon az ELTE Múzeum körúti szemináriumi termében azt mondta, hogy „most megkínállak egy órával”. Így kezdtem el – kezdetben döcögve, reményeim szerint azóta kicsit biztosabb léptekkel – tanítani azt, ami igazán érdekel.

Köszönet illeti tehát tanáraimat, illetve későbbi kollégáimat is, akik közül sokan mentorként is odafigyeltek rám, és olyan szakmai és emberi környezetet teremtettek, melyben lehetőségem volt a kötetben is tárgyalt témák egy részét kutatni és oktatni. Látva az ő kitartásukat és munkabírásukat, munkám közben gyakran arra gondoltam, hogy ők vajon mennyivel gyorsabban végeztek volna egy hasonlóan széles horizonton mozgó jelenségeket bemutató kötettel. Köszönöm Buda Attilának, Csepeli Györgynek, Dessewffy Tibornak, Fráter Zoltánnak, Gintli Tibornak, Gercsák Gábornak, Izsák Lajosnak, Kiss Jenőnek, Kosztolánczy Tibornak, Kulcsár Szabó Ernőnek, Rónay Lászlónak, Schiller Erzsébetnek, Sipos Lajosnak, Sipos Balázsnak, Szilágyi Mártonnak, Tarján Tamásnak, hogy tanulhattam tőlük és kollégájuk lehetek.

A kötetet tudományos folyóiratokban, illetve konferenciakötetekben megjelent tanulmányaim, valamint több tucat médiablog-bejegyzésem és tévés, illetve rádiós szakértői szereplésem is megelőzte. Munkámat eközben számos szerkesztő támogatásával és kritikus megjegyzésével segítette, és gyakran a folyóirat fennmaradásáért folytatott küzdelem során is biztosított számomra fejlődési lehetőséget. Hol azzal, hogy nálam szélesebb látókörrel bíró bírálóknak adták ki véleményezésre a kéziratomat, hol azzal, hogy saját maguk javasoltak következő kutatásaimhoz témát. Így köszönöm Bajomi-Lázár Péternek, Bakonyi Istvánnak, Balázs Gézának, Bauer Évának, Bogumiła Suwaranak, Csótó Mihálynak, Daru Gábornak, Finta Gábornak, Görözdi Juditnak, H. Varga Gyulának, Kontra Ferencnek, Kovács Sándor Ivánnak, Lukács Lászlónak, Mag Gabriellának, Monori Áronnak, Nárai Mártának, Nizák Péternek, Nyíri Kristófnak, Pápay Györgynek, Rab Árpádnak, Rigán Lórándnak, Terestyéni Tamásnak, Tímár Attilának, Toldi Évának, Varga Miklósnak, valamint névtelen bírálóimnak, hogy időt szenteltek számos teendőjük mellett az én munkámra is.

A kötetet megelőző tanulmányok írása során – bár a művelet gyakran éjszakákba nyúlt – nem voltam mindig egyedül. Szerencsésnek mondhatom magam, mert több olyan szerzőtársam is volt, akikre mindig számíthattam, és egymást támogatva haladtunk publikációról publikációra, kutatásról kutatásra. Köszönöm nekik. A magyar kultúra egyik kiemelt koreai ismerőjével, a szöuli (Hankuk University of Foreign Studies) egyetem tanárával, az új jelenségekre mindig nyitott és a digitális technológiákra eleve érzékeny országból származó Yoo Jinillel már több mint 13 éve dolgozunk együtt különböző formában. Molnár Györggyel egy konferencián ismerkedtünk meg a Budapesti Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetemen, ahol a külföldi előadók infotechnológiai kihívásaira kereste meg fáradságot nem ismerve a megoldásokat. Azóta a Műegyetemen a Műszaki Pedagógia Tanszék vezetője, és már számos, a könyvhöz érintőlegesen kötődő, digitális pedagógia témájú előadást tartottunk alapvetően nemzetközi konferenciákon angolul közösen, ami elég szokatlan e tudományterületen. Közös publikációink száma ebben a témában lassan eléri az egy tucatot. Végezetül a magyar és angol nyelvű konferenciák és tanulmányok mellett a délvidéki származásom kapcsán szerb nyelven is írok, ezen munkában szerzőtársra találtam Törteli Telek Mártában, aki a rövid határidővel leadandó írásokban is mindig komoly szerepet vállalt.

Munkahelyi vezetőim kezdetektől fogva támogattak kutatásaimban és a publikálásban, időrendi sorrendben haladva hálával tartozom Győrffy Miklósnak, a Kodolányi János Főiskola Kommunikáció- és Médiatudományi Tanszéke volt vezetőjének, Józsa Jánosnak, a Budapesti Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem rektorának, Koltai Tamásnak, a Gazdaság- és Társadalomtudományi Kar dékánjának, illetve Benedek Andrásnak és Molnár Györgynek, az egyetem Műszaki Pedagógia Tanszéke volt és jelenlegi vezetőjének. Josip Ivanović, az Újvidéki Egyetem Magyar Tannyelvű Tanítóképző Karának dékánja felismerte, hogy a kommunikációtudomány milyen fontos a jövő tanárai számára, így a Szabadkán újonnan induló szak internetes vonatkozású tárgyainak kidolgozását rám bízta, hálás vagyok neki ezért. Végezetül köszönöm Szatmári Péternek, a Milton Friedman Egyetem (a volt Zsigmond Király Egyetem) rektorának, Schottner Krisztinának, az intézmény rektorhelyettesének, és Dombrádi Krisztián tanszékvezetőnek, hogy mindvégig támogatták munkámat.

Több olyan kollégám van, akikkel bár nem publikáltam együtt, de örömmel és rendszeresen olvasom és idézem írásaikat, és ők is visszajeleznek nekem, gyakran hivatkozások vagy tanácsok formájában. Ilyen meglepetéseket okozunk egymásnak Kerekes Pállal, Nagy Károly Zsolttal, Tófalvy Tamással, Tószegi Zsuzsannával, Vajda Andrással. Hálás vagyok nekik. A munkámat segítő további egyetemi és akadémiai kollégáknak is köszönetet mondok, csak azért nem sorolom fel mind őket, mert nem bocsátanám meg magamnak, ha valakit kihagynék. És félek, hogy ők sem bocsátanának meg nekem.

Szemléletmódomat és identitásomat az elmúlt huszonöt évben sokan formálták, és az igazán fontos célokra hívták fel a figyelmet. Hálás vagyok ezért Jávorka Lajosnak, Bíró Lászlónak, Futó Bélának, Kőrösi Beátának, M. Nagy Richárdnak, Németh Józsefnek, Szabon Gábornak, Tóth-Heyn Péternek, Vasas Balázsnak, Vas Viktornak, Marcsók Vilmának, Novák Sándornak és Novák Erikának.

A legnagyobb köszönet mindenki közül feleségemet, Szűts-Novák Ritát illeti, aki nemcsak mindvégig támogatott munkámban, de múzsaként inspirált is, le akartam ugyanis nyűgözni munkámmal. Csodálatos érzés volt, ahogy ebből a szerepéből kilépve magas fokú szakmaisággal (könyvtárosi precizitása keveredett az irodalom szakos írásszeretetével), energiát és időt nem sajnálva tanácsadóként és korrektorként is aktív alakítója volt a szövegnek. Örökre hálás leszek neki.

Végezetül köszönöm gyerekeim türelmét és segítségét is. Tizenhárom éves Csenge lányom izgalmasnak tartotta, hogy egy olyan technológiáról írok könyvet, melyet ő már intuitív módon használ, és az előzményeit nem ismerheti. Azért nagyon kellett igyekeznem, hogy ne csak muzeális tudást adjak át neki a kötetben, ezt szolgálja az X. fejezet is. Kilencéves Nimród fiam ennél is kritikusabb volt. Amikor egy beszélgetés során nem szenteltem teljes figyelmemet egy online jelenségekkel kapcsolatos kérdésének, és nem vágtam rá azonnal a választ, megrótt: „Apa, hát ezt sem tudod? Hiszen te mondtad tegnap a tévében!”

BEVEZETÉS

Talán nem túlzás azt állítani, hogy az internet minden korábbi találmánynál, technológiánál és rendszernél nagyobb mértékben forradalmasította a kommunikációt és a médiát.

Konvergens természetének köszönhetően magába olvasztotta valamennyi, a megjelenése előtt domináns (tömeg)kommunikációs eszköz tulajdonságát. A távíróhoz hasonlóan nagy távolságokba továbbítja az üzeneteket, az információk szállítására a telefonvezetékeket is használja, sőt a felhasználók telefonálhatnak, tévét nézhetnek vagy rádiót hallgathatnak az interneten. A rádióhoz oly módon is kapcsolódik, hogy a vezeték nélküli internet épp a rádióhullámok technológiájára épít. Korábban ilyen szintű konvergenciának nem lehettünk tanúi a kommunikáció és média területén.

A konvergencia szó gyakori használatából feltűnhet, hogy a kötet nem az internet és a hagyományos kommunikációs technológiák és médiumok szembenállását hangsúlyozza, a képernyőről való olvasás kapcsán például nem a nyomtatott könyv halálát hirdeti, hanem sokkal inkább az új, komplex rendszerek lehetőségeit és új funkcióit keresi.

Vizsgált témánk, az internet új technológia, társadalmi tér és az első valódi tömeg-a-tömeghez (many-to-many) kommunikációs csatorna. Hozzá fogható változást csak a nyomdagép, a rádió, illetve a televízió megjelenése hozott, melyek a világot átszövő egyén-a-tömeghez (one-to-many) tömegkommunikációs formát honosították meg. Az internet a jelenben egy világméretű, a föld lakosságának (jelenleg) több mint a felét egy rendszerbe gyűjtő kommunikációs hálózattá és információmegőrző (vagy legalábbis egy ideig tároló) eszközzé vált. Olyan eszközzé, mely lehetővé teszi a felhasználók közti együttműködést és interakciót, tértől, időtől és mindinkább kultúráktól és határoktól is függetlenül. A történelemben korábban nem volt rá példa, hogy egy infrastrukturális fejlesztés ilyen hatással legyen a társadalomra. Ennek indikátorai közül könnyen ragadhatjuk meg a tartalomlétrehozásra, az üzenetek továbbítására, a különböző társadalmi rétegetek közti párbeszéd demokratizálására vagy éppen a polgárok nyilvánosságban történő aktívabb részvételére gyakorolt hatását. A modernitásban sem látott hatásmechanizmus része, hogy a rendszer egy korábban ismeretlen tripla hélix együttműködésen alapul: a kormányzatok, a vállalkozások és a kutatók együttes munkája vezetett ahhoz az állapothoz, melyben ma élünk. Hasonló összefonódásra a nyomtatott könyv, de a televíziózás korában sem volt példa. Nem szabad azonban megfeledkezni az együttműködés negyedik, véleményünk szerint legfontosabb alapeleméről, a felhasználókról sem. Ők biztosították és biztosítják az internet fejlődését.

A mai internet tehát egyszerre globális kommunikációs és médiarendszer, az információ és a tudás terjesztésének eszköze, a felhasználók egymás közti kommunikációs csatornája. Ez a rendszer gyors léptekben alakítja át tér- és időfelfogásunkat is. A számítógép, a digitális tartalom, a hálózatok és a nagy sebességű, mindig online állapot vertikális és horizontális paradigmaváltást okozott. A társadalom dimenziójában átalakította többek között a nyilvánosság fogalmát, alacsony belépési küszöbével és sok esetben a kapuőrök hiányával demokratizálta a kommunikációt, a művészet dimenziójában pedig felforgatta a szerző–befogadó viszonyt. A tudás és ismeretszerzés rendszerét sem hagyták érintetlenül a változások. A digitalizálás és könnyű kereshetőség eredményeképpen alapműveltségünk átalakult interaktív, globális, decentralizált, bármikor és bárhonnan elérhető, multimédia jellegű, széles skálájú, azonban a korábbiaknál kevésbé bevésődő ismeretek összességévé. Felfogásunkban maga a kommunikáció is le akarja győzni a teret és az időt, az internetes kommunikáció pedig ráadásul türelmetlen és örökkévalóságra vágyó is, az információt egyrészt egyre gyorsabban, valós időben akarja továbbítani, másrészt pedig mind hosszabb ideig szeretné tárolni vagy éppen villámgyorsan elfelejteni. Az utóbbira példa, hogy míg a nyomtatott könyvek nagy biztonsággal másfél századdal a megjelenésük után is fellelhetők, az online megjelenő tartalom mennyisége bár nagyságrendekkel nagyobb, életciklusa kisebb, és gyakran csupán egy évtizeddel a publikálása után elérhetetlenné válik. De ez a feledés lehet egy adott alkalmazás, például az öneltüntetést garantáló speciális chat-alkalmazás célja is. A feledés ismeretében elképzelhető, hogy e munka megjelenése után a közölt linkek közül egyesek már nem élnek.

Az internetes kommunikáció legyőzte a fizikai távolságot, melyet az indusztriális korban elterjedt globális és tömeges légi közlekedés már kikezdett. Nicholas Negroponte szerint a digitális kultúrában már bitek, és nem az atomok utaznak.[3] A linkekkel átszőtt írásbeliségben – a hypertextben – a távolság már csak kattintásnyi. Minden objektum (szöveg, kép, hang és mozgókép), valamennyi, számunkra fontos vagy kevésbé fontos információ ugyanis néhány klikkelésnyire van egymástól, ráadásul ebbe a hálózatba a fizikai világ bármely pontjáról be lehet lépni, és az esetek többségében azonos tartalmakat lehet elérni.

Az interneten az adatok már egy új, digitális paradigma szerint az eddigi sémáktól eltérően továbbíthatók, kereshetők, másolhatók vagy éppen hamisíthatók, miközben az ezt biztosító technológia a korábbiakhoz képest olcsóbb, és a társadalom széles rétegei, a mindennapi felhasználók számára hozzáférhető. Nagy jelentőségű az a tény, hogy az internet decentralizált, szemben az indusztriális rendszerekkel. Bizonyos fokig – felhasználói szemmel nézve – igaz, hogy támogatja az anonim kommunikációt és a rejtett jelenlétet, így világunkban fontossá válik a hitelesség és az identitás kérdése. A társadalom bármely tagjának számára a kommunikációs folyamatba való belépés azonnali, globális és demokratikus, ráadásul alacsony technikai ismereteket feltételez. A közösségi média emellett már nem veszi figyelembe a hagyományos tömegkommunikációs rendszerek tartalom-előállítási mechanizmusait sem, és kikerüli a kapuőröket. Az online kontextus könnyen szerkeszthető természetéből fakadóan lehetővé teszi a felhasználó szerzővé, tartalomlétrehozóvá válását. Az online médiatartalmak narratív szerkezete alapvetően már nem lineáris, a linkek szabad mozgást biztosítanak az információk között, azonban a digitális tartalomnak nincs a tárgyi világban megkülönböztető jelleggel bíró „teste”, ezért megfigyelhető az általa hordozott tartalom súlytalanodása.

Könyvünket olvasva az olvasó levonhatja azt a következtetést, hogy az internetes kommunikáció története a sztenderdeket és technológiákat megalapozó publikációk története is. Szemben a modern kor tömegkommunikációs eszközeivel (rádió, televízió), az internetes kommunikáció létrejöttében a kísérletezés mellett (mely alapvetően a kezdeti szakaszban az Egyesült Államokban gyakran garázsokban, istállókban, kollégiumi szobákban és lakókocsikban történt) fontos szerepet játszik a teória, a tudományos tervezés is. Ezért, ahol fontosnak ítéltük, szerepeltettük kötetünkben a publikációk címét is, melyek megalapozták a hálózati kommunikáció elméletét.

A kötet annyiban kíván új nézőpontokat bevezetni, hogy azon megállapításból indul ki, miszerint az internet történetének elbeszélése során eddig alapvetően a specifikus számítógépes hálózatok, közülük is messze kiemelkedőn az ARPANET kapta a legnagyobb figyelmet, melyet a köztudatban szinte kizárólag a mai internet elődjeként tartanak számon. Véleményünk szerint azonban amellett, hogy elismerjük az ARPANET szerepét, az internetes kommunikáció és média történetének ilyen típusú elbeszélése némileg hiányos és kiegészítésre szorul. Az 1960-as évek végétől a világháló 1990-es évekbeli megjelenéséig ugyanis az ARPANET mellett, időnként abba beleolvadva, hosszabb-rövidebb ideig működő, néha kifejezetten csak kísérleti céllal létrehozott vagy csak kevesek által használt, szöveget, hangot vagy multimédiát továbbítani, megjeleníteni és időnként szerkeszteni képes hálózati, online rendszerek is kulcsfontosságú szerepet játszottak abban, hogy elértük az online világ mai, 2018-as fejlettségi szintjét. Kötetünkben ezért ezeket is tárgyaljuk, és rámutatunk az általunk fontosnak ítélt újdonságokra, összefüggésekre vagy éppen tulajdonságokra.

Munkánk egyik fő állítása, hogy az internet megjelenéséhez több technikai feltételnek is egyszerre kellett teljesülnie: ilyenek a számítógépek fejlődése és felhasználóbaráttá válása, a digitális kód megjelenése és elterjedése, illetve az adattovábbítást (kommunikációt) szabályozó sztenderdek, világszerte használt protokollok létrejötte. Hasonlóképpen vezérelt minket az az elképzelés is, hogy az internetes kommunikációról való beszéd lehetőségeinek vizsgálata a kortárs technológia tapasztalataival a hátunk mögött akkor lehet teljes, ha kitérünk az új környezet természetének elemzésére is. Tófalvy Tamás 2017-ben megjelent kötetének szavaival élve, „hogy milyen technológiák milyen hatást fejthetnek ki, nagyrészt a társadalmi tértől függ. […] Az tehát, hogy melyik technológiai megoldás győzedelmeskedik […], nem objektív technológiai tulajdonságok, hanem részben kulturális értelmezéstől, használattól, környezettől függő konstrukciók, relatív jellegzetességek mentén dől el.”[4]

Munkánkban a Denis McQuail által felvázolt kategorizációnál[5] maradva alapvetően médiakulturalista, illetve társadalmi kulturalista nézőpont alapján vizsgáljuk az internetes kommunikáció és média hatásait. Így egyszerre a közönség (esetünkben a proaktív, prosumerekből álló online közösség) tagjainak nézőpontjától közelítünk a médiakultúra elemeihez, miközben az általunk választott jelenségek egyénekre (felhasználókra) és a társadalom egészére gyakorolt mélyebb hatásait vizsgáljuk.

Röviden szólnunk kell a könyv szerkezetéről is. A Nulladik rész, mint a neve is jelzi, megalapozza az internetes kommunikációról és médiáról való értekezésünket, így a hálózatok elméletének és a számítógépek történetének elbeszélésére vállalkozik. Az Első, a Második és a Harmadik rész az internetes kommunikáció történetét, elméletét és jelenségeit mutatja be. A záró, X. rész mindazon általunk kiválasztott, a kronológiába szervesen be nem sorolható jelenséget vizsgálja (innen az X),[6] melyek a közeli és talán távoli jövőben is meghatározzák majd az internetes kommunikáció és média világát.

Munkánkban az elméleti alapok és az internet fejlődésének megértése szempontjából kitérünk a legfontosabb technológiák rövid leírására is, a rendszerek működésének bemutatására pedig a mindennapi olvasó számára is érthető analógiákat hozunk fel. Ahogy közeledünk azonban a jelenhez, a technikai leírások egyre ritkábbak lesznek. Ennek oka, hogy a jelenlegi eszközök működésével sokkal inkább tisztában vagyunk. Ezzel egy időben egyre gyakrabban mutatunk rá az új technológia kultúrára és társadalomra gyakorolt hatásáira.

Mint azt az előszavunkban jeleztük, a bemutatott jelenségek koncepciónk szerint időrendben követik egymást. Egyszerű a dolgunk akkor, ha meg lehet határozni egy új technológia, médiafelület, tartalom vagy trend megjelenésének évét (ARPANET, WWW, Twitter vagy Facebook). Más esetekben a kronológiába ott illesztjük be az előbb felsoroltakat, amikor fontosabb az, ha az adott jelenség szingularitást okoz, vagyis egy olyan ponthoz vezet, ahonnan nincs visszaút, vagy éppen eléri a kritikus tömeget. Erre példa a TCP/IP protokoll. Besorolásánál ugyanis azt az évet vettük figyelembe, melytől kezdve meghatározó szerepet játszott az internet fejlődésében. Hasonlóképpen, a mémek már jó ideje jelen voltak az online környezetben, az áttörést azonban többek között a Gangnam Style című klip hozta,[7] így a világot bejáró alkotás születésének évéhez kötjük a jelenséget. Mint az a koncepciónkból kiderül, a jelenségek időben történő elhelyezésével kapcsolatosan gyakran döntést kellett hoznunk. Vezérelvünknek a következetességet és az összefüggések keresését határoztuk meg. Így, miután egy jelenséget elhelyeztünk könyvünk kronológiai és elméleti koordinátarendszerében, annak történetét, fejlődését vagy eltűnését végigkövettük az időben is, ekképp járunk el a példaként már felhozott mémek tárgyalásánál is. Bár a mémeket kronológiailag a 2012-es évhez kötődően tárgyaljuk, történetünk ugyanabban az alfejezetben a 2017-es évvel zárul, majd a következő alfejezet visszaugrik az időben, és a 2012-es évhez köthető további szignifikáns jelenségeket tárgyalja. Így a könyv számos esetben az internetes média és kommunikáció természetéhez illően a hypertextre jellemző (gondolati) linkeket, oda-vissza utalásokat és ugrópontokat tartalmaz.

Mivel az internetes kommunikáció és média nem előzmények nélküli – hiszen a hálózatok fejlődése mellett a számítógépek, a hálózatra kötött eszközök, de a faliújságok és az információcserére szolgáló piacterek története is kapcsolódik hozzá –, éppen ezért a könyv nagyjából háromnegyed évszázados időszak történéseit vizsgálja, de előfordul, hogy a kultúra kérdéseit tárgyalva több évszázadra is visszautal az időben.

Egy olyan, években számolva igen rövid időszak történéseit vizsgáljuk, mely mégis legalább annyi változást hozott a nyugati (és gyakran a keleti) társadalmakban, mint az az öt évszázad, mely Gutenberg nyomdagépének feltalálása és az ARPANET megjelenése között eltelt, beleértve az olyan paradigmaváltó médiumok megjelenését is, mint a nyomtatott könyv, a hírlapok, a távíró, a rádió, illetve a televízió.

Durva megközelítésben három egymást követő, összekapcsolható, nagyon éles határok nélküli, egymást részben lefedő korszakot mutat be a kötet. Az első korszak az 1960-as évektől 1990-ig tart, az ARPANET és más, gyakran különutas hálózatok, eltérő sztenderdű központi és személyi számítógépek, a kisszámú felhasználó és kevés beleélést és interakciót nyújtó tartalom jellemzik. A hagyományos értelemben véve ez az internet kialakulásának kora. A második korszak 1990-ben, a világháló (World Wide Web – WWW) megjelenésével kezdődik, és a web 2.0, illetve a közösségi média tömegessé válásáig, nagyjából 2004-ig tart. A harmadik korszakot – szemben az első kettővel, melyek közül az első egy fizikai hálózatról, a második pedig egy új logikájú, az objektumokat összelinkelő grafikus rendszerről kapta nevét – a megváltozott felhasználói attitűd fémjelzi. Ez a közösségi média korszaka, melyben már a felhasználók hozzák létre a tartalmat a szakemberekkel párhuzamosan. A negyedik – a mobileszközök, a dolgok internete által fémjelzett – korszak most kezdődik, az elnevezését majd csak visszatekintve, egy bővített kiadásban adhatjuk meg. A szóban forgó, általunk tárgyalt három korszakban számos új jelenség bukkant fel, vált nagyon népszerűvé, de tűnt is el (pl. Cyclades, Mosaic, MSN Messenger, Yahoo Messenger, MySpace, iWiW, Farmville), de több olyan is van, mely a jelenben kulcsszerepet játszik például a társadalmi kommunikációban (Facebook), a művészeti dimenzióban önreprezentációt biztosít minden felhasználó számára (YouTube), vagy éppen a világról való tájékozódásunkat határozza meg, és a nem formális tanulás része (Google kereső). A jelen korszakot például az jellemzi, hogy a világháló megjelenésével az internet univerzuma kibővült, a közösségi média megjelenése pedig mind az internetet, mind a világhálót gazdagította, miközben a tartalomfogyasztás egyre inkább mobileszközök segítségével történik.

Mint jeleztük, az internet története az ARPANET-tel kezdődik. Az egész világot behálózó rendszer létrehozásában úttörő szerepet játszottak a vizionáriusok és gyakorlati, technikai ismeretekkel rendelkező szakemberek is. Egymástól gyakran elszigetelt munkájuk, majd a később egymásra épülő találmányaik, fejlesztéseik a kezdeti 20 éven át meghatározták az internet történét. Fontosnak tartjuk bemutatni ezen pionírok szakmai életét és szerepét a hálózat fejlődésében. Ahogy Johannes Gutenberg nélkül nem léteznének nyomtatott könyvek vagy Guglielmo Marconi és Nikola Tesla nélkül rádió, úgy Vannevar Bush, Joseph Carl Robnett Licklider, Paul Baran vagy éppen Leonard Kleinrock nélkül sem létezne internet, Ted Engelbart és Tim Berners-Lee nélkül pedig világháló, és így az online kommunikáció és média is ismeretlen lenne számunkra. Mindhárom kronológiai rész elején kaptak helyet a rövid életrajzok azért, hogy az internetes kommunikáció és média történetének elbeszélését életrajzi elemekkel ne szakítsuk meg. Vita tárgya lehet, hogy miért éppen az általunk választott figurák kerültek reflektorfénybe. Tisztában vagyunk vele, hogy számos más szereplő is helyet kaphatna történünkben, róluk azonban nincs szó, mert szorosan nem illeszthetők az elbeszélésünk folyamába, és végül egy olyan képet rajzoltunk volna fel, mely folyamatosan csak szerteágazik, és látszólag nem tart semerre. Ez pedig nem igaz.

Kötetünk széles skálán vizsgálja az online tartalomszolgáltatás történetét és kulcsfontosságú stációit, miközben horizontja számos, a témával kapcsolatos jelenségre kiterjed. Ezen a téren is kénytelenek voltunk szelektálni, és néhány kiemelt területre, példára fókuszálni. Ez nem jelenti azt, hogy ne lenne még számos olyan territórium, melyet nem vizsgáltunk. Ezek felkutatását már az olvasóra bízzuk, és reméljük, gondolatban kötetünk cselekményfonalához köti.

Az önkényesen kiragadott példák közé tartoznak többek között a „hagyományos” újságírói tevékenység online reprezentációi – weboldalai –, illetve az eredetileg már online környezetben létrejött, nyomtatott előzmény nélküli hírportálok. Hasonlóképpen idesorolhatók a hagyományos médiatérben korábban domináns televíziók és rádiók weboldalai, illetve streamjei, de a fókuszált vizsgálat nem lenne teljes az új online médiaformák nélkül; különösen a blogok kerülnek figyelmünk középpontjába.

Denis McQuail A tömegkommunikáció elmélete című, az online média bemutatásával kibővített és magyarul is megjelent munkájából idézünk, amikor megfogalmazzuk kötetünk célját és korlátait:

„A változások sebessége nem is teszi lehetővé, hogy egy ilyen könyv lépést tudjon tartani mindazzal, ami éppen zajlik, a gyakorlatban történik… [Az a célunk,] hogy néhány olyan elméleti szigettel […] szolgáljunk, amelyről meg tudjuk figyelni és meg tudjuk érteni mindazt, ami körülöttünk történik.”[8]

Az internettudomány

Az internetes kommunikáció és média a társadalomtudományok viszonylag új vizsgálati területe, és számos mezőre oszlik. „Az Internet-tudomány zömét a hagyományos társadalomtudományok forrásvidékei felől érkező, saját kutatási területeiket már kifejezetten és egyre inkább csak az Internettel kapcsolatban definiáló szerzők »termelik«.”[9] Z. Karvalics László kiemeli, hogy „az Internet-kutatás és az Internet társadalomtudománya szoros szövetségben formálódik, s jól látszik az is, hogy a diszciplináris környezettel a legtöbb kölcsönhatást éppen az Internet társadalomtudománya produkálja.”[10] Az internettudomány egyik alapvető definícióját William H. Dutton adja. Dutton szerint

„az internetkutatás több tudományágra támaszkodik, lefedve a politikai, gazdasági, kulturális, pszichológiai és egyéb társadalmi tényezőket, valamint a számítástechnikát, az informatikát és a mérnöki tudományokat. Ennek a területnek a megjelenése azon elméleti és kutatási kérdésekre helyezi a hangsúlyt, melyek az internet, a világháló és a kapcsolódó információs és kommunikációs technológiák széles körű elterjedésének és változatos felhasználásának kulturális implikációira vonatkoznak.”[11]

Az általunk követett felfogás szerint az internettudománynak a kommunikáció és média területét vizsgáló fókusza a hálózati környezetben történő információlétrehozást, -továbbítást, kódolást és dekódolást, információfeldolgozást és -megőrzést állítja a középpontba. A történetmondás során az egyes állomásokról pillanatképet készítő képzeletbeli gépünk blendéjét hol tágra (elméletek, doktrínák és filozófiák), hogy szűkre (konkrét példák) állítja. Kutatási metodológiánk nem áll távol az információ létrehozásának, továbbításának és feldolgozásának technikacentrikus felfogásától, illetve az információs jelenségek társadalomra gyakorolt hatásának vizsgálatától.

A kommunikációtudomány meghatározása kapcsán Denis McQuail azt írja, hogy a technikai fejlődés olyan nehézségeket idézett elő, melyek gyakorlatilag „elmosták a határvonalat a nyilvános és a magánkommunikáció, valamint a tömegkommunikáció és a személyközi kommunikáció között”.[12] Kötetünkben éppen ezért már mi sem ragaszkodunk, és nem is ragaszkodhatunk a szigorú kategorizációhoz.

Az internettudomány kapcsán térjünk ki most a bemutatott elméletekre és a szakirodalom-használatra. A jelen kötetben vizsgált területek és mezők feltérképezése sokféle módon és formában már megtörtént, így jelentős forrás állt a rendelkezésünkre, melynek válogatása az Előszóban ismertetett elvek szerint történt. Az olvasónak feltűnhet, hogy szemléletmódunk kevéssé konfrontatív, így a kritikai feldolgozás alapvetően a szelektálásban érhető tetten. Az elméleti háttérrel kapcsolatban elmondhatjuk, hogy a legritkább esetben vitatkozunk szerzőkkel – nem is ez a feladatunk. Sokkal inkább az általunk az internetkutatás szempontjából fontosnak vélt teoretikusok és elméleteik közlésére szorítkozunk, miközben természetesen több megközelítést veszünk figyelembe, és egy-egy jelenség kapcsán gyakran különböző nézeteket ütköztetünk. Nem feladatunk azonban az egyes elméletek hiányosságainak vagy ellentmondásainak feltárása sem, ez a munkánk kézikönyv jellegét gyengítené.

Most összefoglalva kitérünk arra, hogy munkánk során az adott témákhoz mely szerzők – alapvetően angolul és magyarul olvasható – munkáit vettük alapul. A digitális hálózatok megjelenését számos tanulmány előzte meg már az 1960-as évek kezdetétől. Az ARPANET, illetve az azt szabályozó protokollok elvét J. C. R. Licklider (gyakran társszerzőkkel),[13] Leonard Kleinrock,[14] Paul Baran,[15] Robert Kahn,[16] Louis Pouzin[17] és Vinton Cerf[18] technológiacentrikus munkáiból ismerhetjük meg a legalaposabban.

Sokan és sokféleképpen foglalkoztak már a média történetével, nehéz lenne felsorolni csak magukat a megközelítési szempontokat is. Ezen összefoglaló történetek közül két szerzőpáros, Frédéric Barbier és Catherine Bertho Lavenir,[19] illetve Asa Briggs és Peter Burke[20] magyarul is megjelent munkáira, valamint Marshall T. Poe könyvére[21] támaszkodtunk. Választásunk azért esett rájuk, mivel egyrészt már az internet elterjedése után születtek, és így kellő időbeli távolsággal tudják annak eseményeit tárgyalni, másrészt erős bennük a kronológiai sodor. Kifejezetten az újmédia (kritikai) történetével José van Dijck foglalkozott, és segített a változásokon eligazodni[22] néhány éve megjelent kötetében.

A számítógépek története speciális szegmensét alkotja vizsgálatainknak. A modern computerek és a digitális technológia elterjedése után néhány évtizednek kellett eltelnie, mire az első feltáró, összehasonlító és elemző munkák megszülettek. A témánk szempontjából fontos volt azokra az írásokra támaszkodni, melyek egyrészt széles kitekintést adtak az informatika történetéből, másrészt lehetővé tették, hogy a társadalmi változásokra is rávilágítsunk. Így Herman Goldstine,[23] Peter J. Bentley,[24] Howard Rheingold,[25] Gerard O’Regan,[26] Paul E. Ceruzzi,[27] Michael Roy Williams,[28] a magyar szerzők közül pedig Kovács Győző[29] és Képes Gábor[30] munkái szerepelnek többször is referenciaként kézikönyvünkben.

Katie Hafner és Matthew Lyon már 1998-ban úgy írtak az internetről, mint egy hosszú történelemmel bíró kommunikációs csatornáról és médiumról,[31] Tim Bernes-Lee pedig aktív résztvevőként írta meg tapasztalatait,[32] míg Johnny Ryan 2010-ben tette meg ugyanezt.[33] A kiadói paradigmában szerkesztett nyomtatott szövegek mellett mind több olyan weboldal is megjelent a világhálón, melyek a tudósok érdeklődésével és felkészültségével közlik az internet történetét. Ezek közül több folyamatosan frissül, bővül, néha eltűnik, tehát nem kőbe vésett tudást tartalmaz. Már csak azért sem, mert szerzői az internet filozófiájának megfelelően, saját munkájuk természetére is utalva már az online környezetben keresnek, olvasnak, így egészítik ki az adatok és jelenségek tengerét, ahogy észrevesznek új elemeket a jelenben, vagy éppen a múltban tárnak fel eseményeket. Komoly figyelmet érdemel, és így kötetünkben is támaszkodtunk Richard T. Griffiths,[34] David Shedden,[35] Robert Hobbes Zakon,[36] Gregory Gromov[37] online publikált kronológiájára.

Habár kötetünk témája az internetes kommunikáció és média, a kérdéskör szempontjából fontos kitérni a hálózatok elméletére, dinamikájára és működésére. Ennek megértéséhez alapul vettük Stanley Milgram,[38] illetve Csermely Péter[39] és Barabási Albert-László[40] írásait.

Annak ellenére, hogy vezérfonalunkat és narrációnkat a kronológiához való ragaszkodás jellemzi, és deklaráltan nem állunk ki egyetlen kommunikációs elmélet mellett sem, nem járnánk el kellő körültekintéssel, ha nem vennénk figyelembe őket. A tájékozódáshoz véleményünk szerint szükséges munkák közül több már megjelent magyarul, de a témában olvashatunk fontos írásokat magyar szerzőktől is. Denis McQuail a tömegkommunikáció elméletével foglalkozó, folyamatosan bővített kiadásokat megélt kötete[41] kézikönyv jellegével önmagában is támaszpontot nyújt az információs társadalom, a média gazdasági alapjai vagy éppen a nyilvánosság természetével kapcsolatos tájékozódásban. Ezen a területen fontos olvasmány Em Griffin[42] alapműve is, míg Shannon és Weaver közismert kommunikációs alapelméletét[43] önmagában is többször idézzük majd. Nagy haszonnal forgattuk Terestyéni Tamás[44] kommunikációelmélettel foglalkozó könyvét, illetve a Béres István és Horányi Özséb szerkesztésében megjelent, a társadalmi kommunikációt tárgyaló kötetet is.[45]

Komolyabb érdeklődés az internet társadalomra gyakorolt hatása és az internettudomány iránt általában a 2000-es évek elején jelentkezett, kiemelten David Silver,[46] James Slevin,[47] Barry Wellman[48] saját, illetve szerkesztett munkáiban. Az információs társadalomnak számos magyar kutatója is ismert, többek között Z. Karvalics László,[49] Pintér Róbert,[50] Dessewffy Tibor[51] és Krajcsi Attila[52] gondolataira jelentős mértékben támaszkodik munkánk. Az információs társadalom jelenségét globális szinten vizsgálva Nicholas Negroponte az indusztriális és posztindusztriális modellekből kiindulva eljutott a posztinformációs kor tulajdonságainak leírásáig,[53] munkáját többször is idézzük.

A kommunikáció- és médiaelméletről nem lehet beszélni úgy, hogy közben nem érintjük Marshall McLuhan mérföldkének számító, sokszor és sok helyen idézett, bizonyos esetekben azonban már meghaladott megállapításait.[54] Kiegészítésként mindenképpen említést érdemel, hogy a számítógépes hálózatok korának és a Gutenberg-galaxisnak a párhuzamaira James Dewar mutatott rá[55] úgy, hogy közben az internet funkcionális előzményeit kereste. Ebben Dewar segítségére Elizabeth L. Eisenstein egy korábbi, az internet térhódítása előtti munkája volt, mely a nyomdagép okozta változásokat vette sorra.[56]

Kötetünkben kiemelt figyelmet kap az online közösségek szerkezetének, dinamikájának vizsgálata is, ehhez használtuk Robert Putnam[57] és Francis Fukuyama[58] könyvét, míg az ilyen virtuális közösségekben kialakuló bizalom tárgyalásában Hankiss Ágnes[59] írása volt segítségünkre.

Manuel Castells az információs társadalom környezetében a gazdasági és a kulturális változásokat az egyének közti viszony, illetve a virtuális közösségek dinamikájának tükrében vizsgálta, referenciális alapként szolgáló köteteire többször is támaszkodunk.[60] Nem ő volt természetesen az egyetlen, aki az internet és kultúra, illetve társadalom kölcsönhatását vizsgálta globális szinten, David Bell az új típusú kulturális gyakorlatokat és közösségformálási okokat azonosította,[61] míg magyarul Rab Árpád munkáit forgattuk sikerrel.[62] A cyber culture és cyberspace értelmezéséhez külön elméletek születtek, ezek közül a Rob Shields[63] szerkesztésében megjelent kötet tágította látókörünket.

Az internetes kultúrában gyökerezik a digitális személyiség, mely már új mintázatok alapján viselkedik és hagy (digitális) lábnyomot a világban. Ez a személyiség sokkal könnyebben mozog immár a vertikális, mint horizontális struktúrákban, és nehezen ismeri ki magát a hagyományos intézmények környezetében, így különleges megközelítést igényel. A témában való tájékozódáshoz a digitális bennszülöttek és bevándorlók kapcsán Marc Prensky[64] sokat idézett és általunk vitatott tanulmányait használtuk, míg Daniel J. Solove,[65] valamint Csepeli György – önállóan[66] és Prazsák Gergővel közösen[67] publikált – munkái értékes inputokat adtak, és szélesebb spektrumon biztosítottak betekintést a vizsgált jelenségek természetébe. A digitális személyiség online lábnyoma számos mintát rejt, amit a Big Data képes észrevenni. Bár viszonylag új módszerről és paradigmáról van szó, tetemes szakirodalom vizsgálja a témát, többek között a Viktor Mayer-Schönberger és Kenneth Cukier szerzőpáros is.[68]

Az internet megjelenésével a nyilvánosság új megszólalási formákat kapott, ezzel együtt pedig gyengült és átalakult a kapuőrök szerepe. Habár Jürgen Habermas csak lábjegyzetekben szentelt figyelmet az online kontextus kérdéseinek, azonban megkerülhetetlen teoretikusa a nyilvánosságról való diskurzusnak.[69] Egy hosszú történeti folyamatot követ végig, és lezárásaként a web 2.0 kapcsán a nyilvánosság fogalmáról a magyar szerzők közül Szekfű András értekezik.[70]

A kapuőrök eltűnésével szemben egy ellentétes folyamat is megfigyelhető, a totális kontroll és szabályozás kísérlete. Ez a kontroll kormányzati, vállalati és művészeti síkon, de a nyilvánosság mezőjében egyaránt megjelenik, és egyre gyakrabban jelenik meg a szólás- és sajtószabadság kérdéseivel párhuzamosan. A rendkívül bonyolult terület feltérképezésében segítségünkre volt Lawrence Lessig,[71] a Jack Goldsmith és Tim Wu szerzőpáros,[72] illetve Koltay András[73] és Nyakas Levente.[74] A kontrollhoz kötődik a netsemlegesség fogalma is, melynek kiemelt fejezetet szántunk, ez a téma azonban a kötet megjelenésekor sincs lezárva, mivel az Egyesült Államokban a területet szabályozó Szövetségi Kommunikációs Bizottság (Federal Communications Commission – FCC) az elmúlt években már többször megváltoztatta saját korábbi döntéseit, a Kongresszus pedig törvénnyel szeretné szabályozni a kérdést, saját hatáskörbe vonva azt. Ennek elméleti alapirodalmát ugyancsak Tim Wu[75] tanulmányában találtuk meg.

A Gilles Deleuze és Felix Guattari szerzőpáros által használt rizóma metaforája[76] az internet radikálisan decentralizált, egymással nem lineáris és nem hierarchikus módon összekapcsolt információcserére épülő produktumainak leírásában segít. Ugyancsak vendégként van jelen a témában, ezért nagyon nagy távolságtartással kezelendő a magyarul is olvasható Roland Barthes, aki munkájában a szerző haláláról filozófiai síkon értekezett[77] még 1967-ben, tehát a kollektív szerző születését ünneplő közösségi média megjelenése előtt három évtizeddel. Hasonló kritikával fogadtuk el és az előfutároknak fenntartott tisztelettel kezeltük és ismertettük a hypertext teoretikusai közül Ted Nelson elméleteit,[78] hiszen a linkekkel átszőtt szöveggel kapcsolatban gyakran ideológiai, a gyakorlatot figyelmen kívül hagyó kapcsolatban állt. David Jay Bolter,[79] Charlie Gere,[80] illetve George P. Landow[81] munkáit ezzel szemben már teljes mértékben referenciális alapként kezeltük. Utóbbi szerző azért is kiemelten fontos számunkra, mivel nem csupán a hypertext, de az újmédia elméleteit is beépítettük munkánkba. Még az 1990-es évek közepén megjelent egy, az említett témákban fontos írásokat tartalmazó kötet magyar nyelven, melyet Sugár János szerkesztett és foglalt keretbe.[82] Az újmédia teoretikusai közül pedig mindenképpen említenünk kell még Lev Manovich[83] a jelenben rendkívül populáris, azonban értékes írásait.

Az online tartalomkínálat sokszínűségét, határait vagy éppen határtalanságát, illetve fragmentációját Chris Anderson írja le a hosszú farok elméletével,[84] azonban a valódi és gondolati linkekkel átszőtt tartalmak gyakorlatilag végtelen kombinálhatóságát Jorge Luis Borges jósolta meg még a digitális hálózatok előtt.[85] Borges metaforája azóta Bábeli könyvtár néven bejárta a tudományt és a populáris kultúrát egyaránt. A népszerű elméleteknél maradva meg kell említenünk, hogy nem maradhatott ki a hatlépésnyi távolság sem, melyet Karinthy Frigyes tudományos alapok nélkül, ám annál színesebben mutatott be novellájában.[86]

A sebesség bűvöletében élő internetes kommunikáció és média a gyorsabb üzenetátadás érdekében saját nyelvezetet alakított ki, melyet a Walter Ong által azonosított másodlagos szóbeliség[87] mintájára másodlagos írásbeliségnek nevezünk. Ez az új típusú írásbeliség már egyenrangú szerepet szán a szöveg mellett a képeknek és azok speciális szegmenseinek, az emojiknak és a mémeknek. Nyelvészeti megközelítésben Naomi S. Baron tanulmánya[88] mellett magyarul is olvashatunk alapműveket, alapvetően Balázs Gézától,[89] míg a mémek szegmensét Richard Brodie[90] és Limor Shifman tanulmányozta. Shifman elméletei már magyarul is olvashatók.[91] Visszatérve a sebességre és gyorsulásra – mely áthatja az internetes kommunikációt és médiát, valamint az információfeldolgozás módját –, Paul Virilio, a dromológia tudományának megalkotója kínálja a jelenség filozófiai leírását.[92] De nem csupán a sebesség fontos tényező az információ átadásában és befogadásában. Több olyan online formátum és tartalomtípus létezik ugyanis, mely a Csíkszentmihályi Mihály által bevezetett[93] flow élményét képes kiváltani.

A másodlagos írásbeliség kérdésével határos terület a képek megjelenése, majd térfoglalása a képernyőn. A (digitális) képi fordulatnak is nevezhető jelenségről többen is írtak. Ezen teoretikusok közül W. J. T. Mitchell,[94] illetve Vilém Flusser írásai[95] adnak elméleti eligazodást akkor is, ha a szerzők nem az online kontextusban történő változások elemzését tűzték maguk elé célul. Hasonlóképpen, habár a szimulákrum fogalma Jean Baudrillard könyvében,[96] illetve magyarra fordított írásaiban nem az internetes jelenségek leírására szolgál, transzdiszciplináris megközelítésünk engedte annak kiterjesztését és használatát kötetünkben.

Bár a túlcsorduló kínálat már létezett az online média megjelenése előtt, mégis egyértelművé vált, hogy a kommunikációs aktusok során a felhasználókra zúduló információmennyiség komoly kihívások elé állítja az üzenetek befogadóját. Az információtechológiát John Seely Brown és Paul Duguid könyve szerint[97] a társadalom és társadalmi erőforrások környezetében kell tárgyalni. A kritikus olvasatok szerint az információ tengere magá alá gyűri az egyéneket, és Martin Spitzer online is olvasható, általunk idézett tanulmánya szerint[98] digitális demenciát, leépülést okoz.

Bár könyvünk tartalmát történeti vázra építettük, az ebbe illesztett jelenségek bemutatását számos, az internet filozófiájával fogalkozó munka segítette, közülük Nyíri Kristóf[99] és Ropolyi László műve[100] kapott kiemelt figyelmet. A filozófiai kérdéseknél maradva elmondhatjuk, hogy a kollektív intelligenciának és a tömegek bölcsességének leírása, illetve ezek kapcsolata az információs társadalommal Pierre Lévy[101] és James Surrowecky[102] mintegy két, valamint másfél évtizede megjelent könyveiben szerepel, ezért mi is ezekre támaszkodtunk.

A hálózati környezetben az egyre fejlettebb eszközök és mind nagyobb interakivitást biztosító, élményszerű tartalmak kiszakítják a felhasználókat a tárgyi valóságból, és a virtuális, illetve augmentált valóságba helyezik. Az előbbi kontextusában Michael Heim,[103] míg az utóbbiban Ronald T. Azuma[104] segített tájékozódni. Mind a virtuális, mind az augmentált valóság egyfajta valós és távoli jelenlétet feltételez. Az utóbbi, a telepresence kapcsán Hubert L. Dreyfus meglátásait hívtuk segítségül.[105]

Amellett érvelünk, hogy megváltoztak a befogadási és ezzel együtt az olvasási szokások is. Ezzel kapcsolatban információkat David Trend,[106] Anne Mangen[107] és Tószegi Zsuzsanna[108] írásaiban találtunk. Úgy gondoljuk, a tradicionális kultúra digitalizálása, online környezetbe való költöztetése a jövő egyik fontos kérdése, mellyel a magyar szerzők közül kiemelten Vajda András foglalkozott.[109] A digitalizálás pedig szorosan összefügg az e-könyvek jelenségével. A témában Kerekes Pál jelentetett meg releváns írásokat magyar nyelven.[110] Irodalomtörténészként Horváth Iván jelentős korpuszt publikált a digitális kultúra témájában, vitaindító írásai további kérdések feltevéséhez vezettek.[111]

De ne feledkezzünk meg az alkalmazott kommunikáció és média kérdéseiről sem. Az infokommunikációs technológiák által támogatott e-learning a 2000-es évek elején vált népszerűvé. Az élethosszig való tanulás elvét a gyakorlatban is valló, pedagógusi kíváncsisággal a változásokat figyelő és az új oktatási módszereket feltáró George Siemens,[112] D. Randy Garrison,[113] a magyarok közül pedig többek között Benedek András,[114] Molnár György,[115] illetve Forgó Sándor[116] biztosították számunkra a szükséges ismereteket. Az e-kormányzat és e-közigazgatás a hatékony állampolgár és állam közti kommunikációt szavatolja. Bár viszonylag új alkalmazási területről van szó, már magyarul is létezik szakirodalma, a Nemeslaki András által szerkesztett online is elérhető könyvet említhetjük.[117]

E fenti összefoglalás után a kritikákra is felkészülve végül röviden kitérünk a szakirodalom-használatra is. Talán már nem szokatlan és egyre elfogadottabb a tudományban, ha a közismert munkák mellett a szerző önálló – nyomtatott és online formában elérhető – szakirodalom-feltárással is tájékozódik a témában. Innen fakad, hogy a több mint félezer tételből álló felhasznált irodalom egy része kizárólag online elérhető. Úgy gondoljuk, hogy a mai információs társadalmunkban már sokan vannak a tudás birtokában, ezért az átalakuló kutatás és ismertszerzési mintázatok jegyében néhány, a kézikönyvek esetében korábban rendhagyónak számító forrást is használtunk. A nyomtatott könyvek és folyóiratok elektronikus verzióit nagy tudományos adatbázisokból értük el, de hivatkoztunk kizárólag online formában megjelenő, egyszerű keresők által közvetített szakirodalmakra is. A hitelesség és ellenőrizhetőség követelményét mindvégig szem előtt tartva kisebb mértékben támaszkodtunk tényszerű, adatokat közreadó hírközlésekre, szakmai blogbejegyzésekre és még egy rendkívül kimunkált szakdolgozatra is.

Saját kutatásainkról és érdeklődésünkről az olvasó képet kap a kötet olvasása során, fontosnak tartjuk azonban még utoljára, az internetkutatáshoz kapcsolódóan indokolni a feldolgozott jelenségek szelektálásával kapcsolatos döntéseinket. Az interneten az általános, nehezen klasszifikálható mellett gyakori a művészeti, személyes, kereskedelmi, marketing és más kategóriákba sorolható tartalom. Mivel munkánkat alapvetően kézikönyvnek szántuk, már csak a terjedelmi korlátok miatt sincs lehetőségünk kitérni a tartalom valamennyi dimenziójára.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.

Table of Contents

ELŐSZÓ

A kötet tárgya

Választott perspektíva

Döntési kényszerben

Feltételezések

Terminológiahasználat

Kisvilágok

A kötet szerkezete

További feltételezések és tudnivalók

Lezárás helyett

Köszönetnyilvánítás

BEVEZETÉS

Az internettudomány

NULLADIK RÉSZ: A hálózatok elmélete és a számítógépek története

1. fejezet: A hálózatok elmélete

Bevezetés a hálózatok tudományába – Königsberg hídjai

Hatlépésnyi távolság

A hálózatok története

Hagyományos kommunikációs hálózatok

Modern kommunikációs hálózatok

A számítógépes hálózatok kiterjedés szerinti csoportosítása

Helyi hálózatok

Nagyvárosi hálózatok

Nagy kiterjedésű hálózatok

Centralizált, decentralizált és szétosztott hálózatok

Az internetes kommunikáció és média működését biztosító hálózatok technológája

Vezetékes internetkapcsolatok

Betárcsázós, modemes kapcsolatok

Úton a szélessáv felé – az ISDN

DSL

Koaxiális kábeles kapcsolatok

A lakásokban végződő optikai hálózat

Műholdas internetkapcsolat

Vezeték nélküli kapcsolatok

Mobilinternet

Első generációs mobilhálózatok

Második generációs mobilhálózatok

Harmadik generációs mobilhálózatok

Negyedik generációs mobilhálózatok

WiMax

Wi-Fi (WLAN)

2. fejezet: A számítógépek története, társadalmi és kulturális hatása

Bevezetés a számítógépek történetébe – egy váratlan beszélgetés

A digitális számítógépek születése

Az első, kereskedelemben is kapható számítógépek megjelenése

Generációs ugrás

A mikro- és interaktív számítógépek megjelenése

A mikroprocesszorok forradalma

A személyi (personal computer) és házi számítógép (home computer) típusai az 1970-es és 1980-as években

A magányos óriásgépektől a hálózatba kötött személyi számítógépekig

A könnyű kezelhetőség ígérete – a felhasználóbarát szoftverek megjelenése

Csak tartalomfogyasztásra alkalmas gépek

A keleti blokk lemaradása és küzdelmei

A magyar számítógépek különutas története

A legszemélyesebb számítógépek – az okostelefonok megjelenése

ELSŐ RÉSZ: Az ARPANET-től az internetig

Bevezetés: Egy hálózat mind felett

1. fejezet: A kezdetben magányos hősök

Joseph Carl Robnett Licklider

Leonard Kleinrock

Robert (Bob) Taylor

Paul Baran

Robert (Bob) Kahn

Vinton (Vint) Cerf

2. fejezet: Az ARPANET

Elméleti alapok és az internetes kommunikáció ideája

Tripla hélix – a kormányzati, a katonai és a vállalati szereplők együttműködése

Összefutnak a szálak

A kirakó hiányzó darabjai

Megszületik az ARPANET

Vallásközi üzenetküldő processzorok és ökumenikus erőfeszítések

Az első üzenet – új kommunikációs hálózat születik

A hackerek hyperlinkekkel álmodnak

3. fejezet: Az internet születésének populáris olvasata

Kéretik véleményezni

Hawaii, a vezeték nélküli hálózat szigetvilága

Videotex és Infobank

A domainnévrendszer megjelenése

Hullám vagy részecske?

Az egységesülés útján

Kommunikációs hatalomátvétel – az e-mail

4. fejezet: További (különutas) hálózatok

A Cyclades

A Cybersyn – a chilei különutas hálózat

Hangot és videót nyomokban tartalmazhat

5. fejezet: Kleinrock villanyborotvája – ágyúval verébre

A Merit Network

6. fejezet: TCP/IP – Kapu a hálózatok között, ablak az internetre

7. fejezet: A kísérletezés évei

A Telenet

A Ceefax

Az Ethernet

A SATNET és Kahn ideái

A bulletin board system

A CSNET

A Usenet

Az online média születése – tömegesen jelennek meg a napilapok online

A BITNET – egy újabb kereskedelmi hálózat

A Minitel – a különutas francia hálózat

A netikett

A FidoNet

Koreai partizánakciók

8. fejezet: A hálózat új neve: internet

A videotex a lokális médiatartalmak szolgálatában

9. fejezet: Legyen a hálózat mindenkié!

Az NSFNET

Bővülő online tartalomkínálat és újabb felhasználóbarát rendszerek

Hypercard – a mindennapi hypertext

Az „információs szupersztráda” építése

Ausztrália online, megszűnik az ARPANET

10. fejezet: Összefoglalás helyett: Szép új világháló

MÁSODIK RÉSZ: A világháló

Bevezetés: A felhasználók felemelkedése

1. fejezet: A vizionáriusok

Vannevar Bush

Theodor (Ted) Nelson

Tim Berners-Lee

Douglas (Doug) Engelbart

2. fejezet: A világháló természete

A Mundaneum, a Memex, az NLS és a Xanadu –a világháló előzményei

Claude Shannon kommunikációelmélete

Tim Berners-Lee világhálója

Hypertext – a világháló nyelve

Az első webkamera – a megfigyelés korának kezdete

Gopher – versenyben a világhálóval

A szörfözők az információs tenger hullámaira szállnak

3. fejezet: A Mosaic és a Netscape – A világháló vonzóvá válik

Felzárkózó Távol-Kelet – információs társadalom Dél-Koreában

4. fejezet: Az első fórumok – A nyilvánosság virtuális terei

A Yahoo! – a portálok origója (plusz egy média-gazdaságtani lecke)

Újabb változások

5. fejezet: Az online lét

Virtuális valóság

Interaktivitás

A sebesség mámora, a hitelesség és az állandóság eltűnése

6. fejezet: Az apróhirdetések bátor új világa és a globális online piacterek

A Craigslist

Az Amazon és az eBay

Hosszú farok – a végtelen kínálat görbéje

Az online bizalom

7. fejezet: MP3 – legyen a zene mindenkié

Welcome to Cyberspace

Ó és új online multimédia ‒ The Dancing Baby

Újabb változások

8. fejezet: Google – Az információ kezelésének új módja

Gyorsan növekvő felhasználószám és új típusú online tartalmak

RSS

9. fejezet: Új típusú online közösségek

Semmi sem maradhat elrejtve – We live in public

A Napster

10. fejezet: A szerzői jogi hagyomány és az internet

Az egyik tolvaj, a másik nem?

Mit ér az, ami megfoghatatlan?

Decentralizált tartalomelosztás

11. fejezet: A blog és az én forradalma

A vlog

12. fejezet: Chat – Az interperszonális kommunikáció újjászületése

A CB-rádió technológiája köré szerveződő online kommunikációs közösségek

Az online chat hatása a kommunikáció természetére

13. fejezet: A másodlagos írásbeliség

A WAP – egy a sok mellékút közül

A dotcom bubble

Digitális fényképezés és internetfüggőség

A hagyományos és az újmédia látványos házasságkötése, majd csöndes válása – az AOL Time Warner üzlet

Miért lett világoskék a dolgozat háttere? A Wikipédia

Újabb változások

14. fejezet: Olvasás papírról és képernyőről

Újabb változások és szaporodó szerzői jogi kérdések

15. fejezet: A Gutenberg-galaxis és a világháló korának párhuzamai

16. fejezet: Összefoglalás helyett: Az internetes kommunikáció formái és típusai

HARMADIK RÉSZ: A web 2.0 és a közösségi média

Bevezetés: A prosumerek születése

A világhálón is túl

Változó felhasználói szokások

Közösségteremtők

Steve Jobs

Larry Page és Sergey Brin

Mark Zuckerberg

1. fejezet: A közösségi hálózatok és oldalak

A MySpace

2. fejezet: A Facebook

Az online közösségek természete

Kritikák és tévhitek

A véleménybuborék

Cyberbullying és trollkodás

Az iWiW

3. fejezet: YouTube Killed The Radio/TV/Video Star

4. fejezet: A szimulákrum, az élményszerűség és a flow

5. fejezet: Az online nyilvánosság szerkezete

A Huffington Post

A Reddit

Mind többen online

Az év embere

Növekvő blogoszféra

#flatearth, #Twitter

Bloggerek és újságírók

Választási viták az online térben

Elnökökkel chatelők

VOD

A Netflix

Spotify

Hírek a Wikipédián és Pulitzer-díjas online újságírók

6. fejezet: #Socialmediapresidents

Közösségi játékok és pénzügyi hullámvasút

Weboldalak az örökkévalóságnak?

Repülő a Hudsonon és a Twitteren

7. fejezet: Jogodban áll tudni róla? – A WikiLeaks

8. fejezet: Újabb képi fordulatok

Az influencerek varázslatos világa – az Instagram

A Pinterest

Forradalom a „képmutatásban” – a szelfi

A fizetőfalon túl

9. fejezet: Szabályozás, birtoklás, megfigyelés, lázadás, visszavonulás

10. fejezet: Forradalom, aktivizmus és szolidaritás

Az arab tavasz

Virtuális hadak útján – az Occupy Wall Street

A #porteouverte és a Safety Check

A feledés ára

A digitális demencia

11. fejezet: Az Oppa Gangnam Style – A mémek

12. fejezet: Képernyőkön át – A konvergencia

13. fejezet: 15 klikk hírnév

14. fejezet: Az emojik és az emotikonok

Requiem egy nyomtatott lapért és tévécsatornáért

15. fejezet: A média kiterjesztése – Az augmentált valóság

16. fejezet: Az okostelefon kommunikációs forradalma

17. fejezet: Összefoglalás helyett: Az alkalmazott internetes kommunikáció és média

A jó tanuló felel – az e-learning

A jó állam kísérlete – az e-közigazgatás

X. RÉSZ: A jelen és a jövő kihívásai

Bevezetés: A Maslow-piramis újrarajzolása

1. fejezet: A holtan talált FBI-ügynök legendája

Az álhírek

Trending topics

2. fejezet: Chatbotok – Új típusú ember–gép kommunikáció

3. fejezet: Pszeudogenerációk, digitális írástudók és állítólagos idegenek

4. fejezet: A netsemlegesség

A netsemlegesség definíciói

A netsemlegesség középhosszú története

A netsemlegesség megsértésének típusai

Internet.org

Az internet mint közmű

5. fejezet: Sharing economy

6. fejezet: A crowdsourcing

7. fejezet: A Big Data

A kontaminálódott minta

Értelem és érzelem – a sentiment analysis

A GDELT és Big Data

8. fejezet: A megfigyelés kihívásai

9. fejezet: Okosvárosok

UTÓSZÓ

Egy kulturális kísérlet

A kötet írása során felhasznált folyóiratokban megjelent saját tanulmányok listája

A kötet írása során felhasznált folyóiratokban megjelent, társszerzőkkel írt tanulmányok listája

A SZERZŐRŐL