Gárdonyi Géza

Veszödelmek

MÁS SZÓVAL

NEM MATSKA UGRÁS IDE AMERIKA SE

VESZÖDELMEK

EBBE A KÖNYVBE VAN MÖGIRVA MITSODA SOK
VESZÖDELÖM KÖRNYÉKÖZÖTT BENNÜNKET
MIKOR DURBINTS SÓGORRAL, BÖRTSÖKKEL
MÖG KÁTSA TZIGÁNYNYAL SZÁRAZON ÉS
VIZÖN AMERIKÁBA IGYEKÖZTÜNK
OSZT A PUSZTA SZIGETÖT
IS MÖGLAKTUK

IRTAM ÉN MAGAM
AZ SALYÁT KEZEMMEL
GÖRE GÁBOR
BIRÓ UR

EBBÜL
A KÖNYVBÜL EZ
MÁN A ZÖTÖDIK
ERESZTÉS

BUDAPEST
NYOMTATTÁK EBBE A ZESZTENDŐBE
SINGER ÉS WOLFNER KÖNYVES BÓTTYÁBA
KAPKODHATÓ.

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2019

EPUB ISBN 978-963-453-496-9

MOBI ISBN 978-963-453-511-9

TARTALOM

Itt kezdődik

Továbbad igy vót

Az tengöri út mögbeszélése

Itt mán röndözködök

Az nagy riadalom igy vót

A zöggyesség mög a kisbiró pélpája

A zindulás se vót baj nélkül

Tovább hogyan vót, itt követközik

A tárkányi nóta mög a bágyog Kirisztus

A főd képe

A finántz veszödelöm

A 3-m tzigány veszödelme

A legveszödelmesebb étzaka

Itt vagyunk mán de nem egészen

A Kátsa nadrággya mög a mindöntudó könyv

A szür mög a vakaróni mög az tengöri hajó

Nagy szégyön történt aztán

Kátsa nyavalyája

Mire ébrettünk!

Idegön fődön igy él az magyar

Mitsoda főd Istenöm Uram!

Hová lyutottunk?

Az négy lábu tyukrúl

Mindönnek van vége még az bajnak is

A vörös láda

Itt végződik

Itt kezdődik

Tisztőtt Mártony sógor lyó egésségöt és hasoló lyókat kivánok, továbbá hazaérköztünk szöröntsésen, és mán várt éngöm az nagy kék billogos levél, Balogh Imre sógor irta Amerika országbul, hogy aszondi mán ű nem szögényködik többet ezön a világon, mert ott ojan fődet tanáltak akibe arany teröm, valóságos tiszta lyóféle arany, ugy teröm akár az kompér, hogy darabokban hever úton útfélön, de máskülönben most kutyául van dóga, mivelhogy a Zindi Jánosok rabul ejtötték, oszt nem bir kiszabadulni, pedig nintsenek sokan, oszt attul tart, hogy möghizlalik oszt mögöszik, hát aszondi küggyünk néki 100-áz forintot a kivel kiváltakozhassék az rabságbul.

No ez a levél nagyon föl zavarta nálunk a vizet, a zasszonyok úgy réttak mint az ápor esső a zegész faluba, hát gyülést hittam öszve az kösségházára, oszt mondok mit tögyünk embörök, mert lám a zsidónk is bizonyiti, hogy valóságos szent igaz, még a nevit is ösmeri a hejnek, Laskának vagy Balaskának vagy minek hijják ott azt a vármögyét, ahun a zarany teröm.

– Tisztőtt kösség mondok, mindönki tuggya, nálunk réz se teröm nemhogy arany, oszt a nagy adót nyögve füzeti az magyar, hát én azt gondótam, hogy egy vagy két okos embört inditsunk oda útnak egynéhány zsákkal az kösség javára, hogy Balogh sógort is szabadijja mög, vagy pézzel vagy vitésséggel, oszt mentül hamarab mögfordujjon onnan.

Hát a kösség hejösölte a szavamat, de fölszólal Túrús János sógor hogy aszondi:

– Tisztőtt kösség van a faluba okos embör ölég, de ojjan okos egy sintsen közöttünk mint biró sógor. Hát én tsak aszondom, hogy tögye mög ű a kösségnek ezt a szivességöt, mivelhogy sönki más embörfia azt a dógot okosabban el nem végezheti.

Akárhogyan szabadkoztam oszt, hogy mondok messze is van mög aztán hogyan haggyam a falut magára, nem engettek.

Mer aszondi Túrús János sógor mutasson kend okosabb embört magánál, akire ijen nagy dógot rábízhatunk, akkor arra bizzuk. Erre felejjön kend!

Nohát evvel mögfogott, mer akárhogy gondókottam is, hijába, hát magamnál okosabbat nem nevezhettem mög.

– Lyó hát mondok, maj gondókodok, mer e nem tsekéj ügy.

Széjjel oszlik az gyülés tsak Kátsa maratt ottan.

– Mire vársz? mondok.

Rám néz nagy köservesen oszt ojjat sohajt mint a tehén.

– Nyögd ki mondok, ha nem szalonnát kérsz, mert szalonnát nem adok.

Mögvakari a fejit Kátsa oszt aszondi:

– Nem salonna kell most nekem, ámbátor azs mindig kellene, hanem tsak azson kenyergek, hogy vügyön el engöm is biró uram tsókolom a kezsit lábát vügyön el kutyának magával abba a gazsdag vármegyébe, ahol a zsarany terem.

– Várjál, mondok mer nem a szomszédba van a.

Avval bele fogtam a gondókodásba.

Várni köll mig gondókodok.

Továbbad igy vót

Estvélig mind ezön gondókottam egymagamba mint kotló az tolyásán, akkor foktam a botomat, átalmöntem az mestör urhon.

Mondok az mestör urnak beszéjje elő néköm, hogy möre van az a Zamerika? Hát aszondi bizony nem matskaugrás az ide, biró uram, mer a túsó felin van az forgandó fődi világnak.

– Hát mégis mőre? hogyan?

Béhozi az főd tököt oszt forgati, aszondi ez a kis sárga ez itt magyar ország.

– Mán hogy vóna a? mondok.

– Appedig a.

– E za kis töpörtyü?

Aszondi hát a király képe az forinton, az is kitsi, oszt mégis elfogaggyuk, hogy az a.

Oszt mutati, hogy a túsó felin van Amerika.

– Hát a za sok kék mitsoda ország?

Aszondi nem ország az, hanem tengör.

Mondok hát tán azon is átal köll mönni.

– Átal aszondi.

No ezön möghökkentem, hogy mondok nem egésségös az vállalkozás. De mondok aztán magamba, mőte az világ áll sose hallottam, hogy biró tengörbe esött vóna.

– Hát aztán hány napi lyárófőd az az Amerika?

Aszondi a mestör van az három hét is ha nem több, kinek hogyan. A ki először vót ott Galambos Kiristóf nevű, két hónapig mönt, de az régön vót, még akkor szél vitte az halyót, de mostan mán gőz.

– Hát mondok arrul hallott-é, mestör uram, hogy ott teröm a zarany?

– Honne aszondi, tsakis ott, Falikornyikába mög Balaskába.

– No mondok éppeg igy monta a zsidó is, hát ölég, köszönöm a szüvességit, tsak még azt mongya mög, hogy ijen gömböjü-e az világ, mint ez itt?

– Ijen aszondi.

– Hát mondok, ha ijen akkor hogyan áll a lábán aki a tulsó felin lyár?

Aszondi fejjel lefelé.

Mondok ez mán aligha löhet igaz.

De aszondi nints különben.

– Hát mondok lyárt ott mán mestör uram?

– Aszondi nem.

– No mondok akkor ne higgye maga se.

Avval haza möntem.

Hogy a mestör a tengört emlögette mán ott akkor mingyán Börtsökre gondótam, aki tavaj szegődött a báróhon bérösnek a szomszéd falubul, hogy mondok nini Börtsök az tengöri katona vót az mán lyárt tán Amerikába is.

Elhivatom Börtsököt oszt mondok. Hát Pétör, igaz, hogy te tengöri katona vótál?

– Igaz aszondi.

– Hát akkor mondok te Amérikába is lyártál.

– Lyártam aszondi.

– Hát mondok hogyan, hogy mégis szögény vagy?

– Tuggya az Isten aszondi, ha szögénynek születtem.

– Mondok hát mé nem hoztál magaddal aranyat?

– Azér aszondi mert én tsak az partyán lyártam.

– Hát mondok igaz-é, hogy ott fejjel lefelé lyárnak a zembörök?

– Löhet aszondi.

– Hát mondok te is ugy lyártál?

– Nem aszondi.

– No mondok akkor fillentött az mestör.

Hogy oszt igy elbeszélgettem vele, azt is mögtuttam tüle, hogy három esztendeig vót tengöri katona, oszt hogy a világ mindönféle nyelvin ért valamöjest.

Mondok magamba, ha mán rágondolom magamat, ez elvezet éngöm. Ott osztán magyarok is laknak azokkal mán én is beszélhetök.

– Hát mondok mennyi piz köll, hogy oda eljusson a zútas?

– Hát aszondi köll oda-vissza vagy 300-áz pöngő.

– Akkor mondok ölég 150-ven.

– De nem ölég a, biró uram.

– De ölég mondok, mer visszafele mán aranynyal fizetök.

– Aszondi ha én kelnék útra neköm ótsóbb lenne, mer én ingyen is oda juthatok ha akarok.

– Hogyan? mondok.

– Ugy aszondi, hogy dologba állok az hajón.

– No mondok fordujj ide mögen hónap estefelé, mer nagy beszédöm lösz veled.

Avval átal ballagtam Durbints sógorhon, hogy vele is beszéjjek, mer hát mentül többen utazunk, antúl könyeb a zút.

(Várni köll mig a sógorral beszélök.)