Kosztolányi Dezső

A szegény kisgyermek panaszai

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2019

EPUB ISBN 978-963-453-525-6

MOBI ISBN 978-963-453-537-9

Mint aki a sínek közé esett...

És általérzi tűnő életét.
Mig zúgva kattog a forró kerék,
Cikázva lobban soksok ferde kép
És lát, ahogy nem látott soha még.

Mint aki a sínek közé esett,
A végtelen, a távol életet
Búcsúztatom, mert messze mese lett.
Mint aki a sinek közé esett.

Mint aki a sinek közé esett -
Bús panoráma, rémes élvezet -
Sinek között és kerekek között,
A bús idő robog fejem fölött.
És a halál távolba mennydörög,
Egy percre megfogom, ami örök,
Lepkéket, álmot, rémest, édeset,

Mint aki a sinek közé esett.

*

És látom Öt, a Kisdedet,
Aki fehérlő ingbe lépdel.
Még lopva-lopva rám tekint
És integet szőke fejével.

Arany gyertyácskát tart keze
És este félve ül le mellém.
Hallom kacagni csendesen
S látom alvó fejét a mellén.

Ö a pap, az igaz, a szent,
Bámulom, mint egy ismeretlent.
Gyónok Neki és áldozok
És megsiratom Öt, ki elment.

*

A doktor bácsi.

Áldott aranyember.
Világító, nyugodt szemei kékek.
Komoly szigorral lép be a szobába,
Szemébe nézek és cseppet se félek.
Borzongva érzem biztos ujjait,
Ha kis sovány bordáimon kopog.
Ősz bajusz a a fagytól zúzmarás.
Hideg kezén arany gyűrű-sorok.
Oly tiszta és jó. Ő ír medicínát,
Keserűt, édest, sárgát vagy lilát.
Az ő kezéből hull kis paplanomra
Nagynéha egy halvány, szelíd virág.
Rágondolok, ha szörnyű éjszakákon
Párnáimon oly egyedül sírok.
Ő az egészség és bizonyosság,
Titkok tudója és csupa titok.
Gazdag s nyugodt. Nehéz bundája ott lóg,
Prémet szelíden prémezi homály.
De elmegy innen és itt hagy magamra.
Színházba tér, vagy csendbe vacsorál. ..

Ilyenkor látom ót a páholyában,
Amint valami víg tréfán nevet.
De kék szeme egyszerre elsötétül
S rám gondol, mit csinál a kis beteg?

A béke Ó, a part, a rév, az élet.
Jaj, hányszor néztem jó arcába hosszan,
Míg ájuló álomba, lengve árván,
Kis ágyamon, mint egy bús barna bárkán,
Ködös habok közt ringatóztam.

*

Mult este én is jártam ottan,
Hogy bíbor lázba hánykolódtam
Az üvegajtó állt elém,
A zajtalan, a hangtalan,
Csupa ezüst, csupa arany,
A sarka tűz, kilincse fém.
Az üvegajtó állt elém,
Üvegje köd és alkonyat,
Bámultam benne arcomat
S mint vízi árny lengett felém,
Akár vak tükrök lemezén,
Hogy bíbor lázba hánykolódtam.

Néztem közelről meghatottan,
Ez az ajtó, ismertem én,
Ezen suhant el kisöcsém
S ezen a bűvös, tükrös ajtón
Ment el, mikor leszállt az alkony.
Kis, kékszemű húgom, szegény.
Már régesrég ismertem én.
Csupán egy tükör az egész,
Aki belenéz, belevész
És aztán nincs többé remény,
Egy kép az üvegen kilobban.

Mult este én is jártam ottan.

*