Hát-társ

Túlélés Magyaroknak I.

Peter S. Caledonian

2019

Publio Kiadó

www.publio.hu

Minden jog fenntartva!

Korrektúra: Plazzeriano Gábor

A túlélő fogja a hátizsákját, felhajtja gallérját, kilép a hóviharba és megkezdi magányos útját a vadon rengetegébe, mert reméli, hogy ott majd az őrült világtól távol képes lesz életben maradni. Kemény iramot diktál a roppant erdőség sűrűjében, maga mögött hagyta az emberi zűrzavart és annak minden nyomorát.

Magányosan, lépésről lépésre halad célja felé, amikor kificamodik a térde, összeroskad; fájdalma leírhatatlan, a segítség messze, a hó csak hull, a szél csak süvít, a fagy mindent átjár, és ő meghal.

A túlélő tudja, miként kell Pécs városában lavina, Esztergomban dühös víziló, Veszprémben pedig szökőár elől menekülni. Tudja, hogy ha kell, a százlábút vagy a kukacot is meg kell ennie. Tudja milyen vastag páncélt üt át a második világháborús német Tigris tank lövege. Tudja, hogy a vég napjaiban mikor fogy ki az élelmiszer a bolt polcairól. Tudja a módját, hogy hogyan kell katapultot, meg bunkert építeni. Tudja, hogy bajban van, de nem tesz semmit, csak ül és vár, majd ő meghal.

A túlélő tudja, hogy hogyan esnek egymásnak az emberek a zűrzavaros időkben. Tudja, hogy egyedül van, ellenségek veszik körbe. Tudja, hogy komolyan kell edzenie a lőtéren és a ringben, de aztán ő meghal.

A túlélő tudja, hogy szépekre kell gondolnia, a mának élnie, élvezni próbálja az életét tudván, hogy majd lesz valahogy, és ő meghal.

...és van az ember, aki használja a józan paraszti eszét, és nem hal meg.

Történelmünk  során  válságok,  katasztrófák,  háborúk,  népvándorlások,  és  az  ezeket  követő

járványok pusztítottak, és fognak is. Az emberek azonos vallású, értékrendű, hagyományú, és nyelvű

közösségekbe  tömörülve  éltek  túl.  Nem  lehetett  egyedül  boldogulni,  kellettek  társak  az élelemtermeléshez,  a  védekezéshez  más  csoportokkal  szemben,  a  jó  hangulathoz  és  a  közös eszmékhez, a hagyományok megteremtéséhez. Pontosan tudták, hogy az egyén elvész az őt támogató közösség nélkül, és a közösség is elvész az egyének nélkül.

A mai ember ezt nem tudja...

Világunk információ özönében könnyű elveszni. Rengeteg olyan, mára közhellyé vált veszélyes és rossz tudás gyökerezett meg, ami kritikus időkben bajba sodorhat minket, valamint sok esetben teljesen  felesleges  is,  nem  járul  hozzá  túlélésünkhöz.  "Medvetámadáskor  tettessük  magunkat halottnak." – A medve a legtöbb ilyen esetben kibelezi áldozatát, hogy biztosra menjen. Egy legalább két és fél méteres, hegyes karóval ellenben már lehet védekezni, támadva szemét, orrát. "Sivatagban először keressünk vizet." – Először keressünk egy magaslati pontot, hogy körbenézzünk. Lehet, hogy akár pár száz méterre tőlünk van egy vízlelő hely, vagy út. "A moha a fa északi oldalán nő." – A moha a konkrét helyi, környezeti adottságok függvényében nő. A fa északi oldala rendszerint sötétebb és hidegebb.  "Vízhiány  esetén  igyuk  meg  saját  vizeletünk."  –  Tele  van  mérgező  anyaggal,  amit  a szervezetünk választ ki, és megivása esetén idővel egyre több lesz benne, valamint besűrűsödik.

Fel  kell  készülnünk!  Világunkat  háborúk,  ipari  és  természeti  katasztrófák,  népvándorlások, járványok, gazdasági válságok jellemzik ahogy régen, úgy a mai korban is. Szélsőséges esetben ezek kombinációja egyenesen civilizációs katasztrófához vezethet. A krízis lehet pár órás, napos vagy több hónapos, esetleg akár több éves. Intenzitása lehet hullámzó, vagy állandó.

Folyamatos  változások  kísérik  az  emberiség  életét.  A  fejlettebb  világ  lakosai  mára  teljesen elfeledték a komoly válságok kezeléséhez szükséges képességeket, hozzászoktak a kényelemhez és ellátottsághoz.  Megszokottá  vált,  hogy  baj  esetén  hívhatunk  erre  specializált,  a  közösség  által fenntartott szervezeteket, akik segítenek. Ha a válság komolyra fordul, ezen erők sokszor képtelenek gyorsan  megbirkózni  a  nehézségekkel.  Ilyenkor  kell  az  egyéneknek  és  szűkebb  vagy  tágabb közösségüknek  rendelkezni  azon  ismeretekkel  és  eszközökkel,  melyek  révén  biztosítani  tudják fennmaradásukat. A válságos időkben csökken minden addigi megszokott és működő ellátórendszer hatékonysága, mert egyszerűen nem tudnak megbirkózni a nagy számokkal. Nem bírják a közüzemi szolgáltatók gyorsan helyre állítani rendszereiket, az egészségügy pedig nem tudja felvenni a harcot a nagy számú beteggel, sérülttel. Elharapózó bűnözés, élelmiszer- és gyógyszerhiány, járványos helyzet alakulhat ki. Előfordulhat, hogy nem is az adott területet érinti, de világunkban már minden mindennel össze van kapcsolva; földi vagy légi úton, esetleg informatikai szempontból, így például egy szomszéd országban kialakuló válság valamilyen formában minket is érinthet. Kijelenthetjük, hogy sokszor a kevésbé modern eszközeink, módszereink alkalmasabbak, mint az új és drága maiak, de próbáljunk meg észszerűen gondolkodva egyensúlyt találni. Alkalmazzuk az új fejlesztéseket, technológiákat a jól bevált régiekkel!