TÉVKÉPEK KRÓNIKÁI

Drognapló

Kerülendő dogmák tévúton járóknak

Marco Daleir

2018

Publio Kiadó

www.publio.hu

Minden jog fenntartva!

Korrektor: Vörös Eszter

Prológus

Gyanítom, hogy a címet olvasva mindenkiben felvetődött a kérdés, vajon mit értek „tévképek”

alatt. Szándékosan közölt téves eszméket? Vagy egy olyan írást, ami tévdogmák megismertetése

által közvetít értéket, mégpedig azok leküzdhetőségének metodikájával? Nos, az igazság az, hogy

valamilyen szinten mindkettőt, mert részben félrevezetlek majd titeket, hogy a téves eszméken

felülkerekedhessetek, ehhez pedig az szükségeltetik, hogy megismerjétek azokat teljes valójukban,

minden aspektusukban, sőt adott esetben meg is kell tapasztalnotok őket, ami vélhetően sokatokkal

már meg is történt, kik fellapoztátok e könyvet. Azért született meg elmémben eme írásnak az ötlete,

hogy mások a könyvben foglalt káros dogmák megismerése által gyarapíthassák elméleti tudásukat,

és életük során ne legyen szükségük gyakorlati órákra. Ezen okokból kifolyólag közlök majd olyan

ismereteket, tényeket, tapasztalatokat, amik természetüknél fogva károsak, de megismerésük

rendkívül hasznos lehet, e tudás által pedig elkerülhetővé válhatnak a kurzus negatív hatásai,

legfőképpen azok következményei. Ezáltal megelőző jellegű ismeretekkel gazdagíthatom azokat, akik

igazán rászorulnak, és sorsuk paklijában rejtve vannak a tévdogmák fakó lapjai.

Írásomban egy konkrét függőségről lesz szó, ami hamarosan körvonalazódik, de a könyvben

foglaltak számtalan hasonló tevékenységre kiterjeszthetőek. Jó lenne, ha mindenki végiggondolná,

hogy az ő életében milyen vonatkozásban lelhetőek fel, keresse meg benne a párhuzamokat és

azokat a tapasztalatokat, melyek talán közösek lehetnek e történet főszereplőjével, mert bár a kurzus

hallgatói köre hatalmas, és akadnak köztük kivételes tehetségű diákok, mégis e történetben szereplő

– az események kezdetén még tinédzser korú – fiú kiemelkedett a többiek közül, és később

professzori szintre emelte tudását a „szakma berkeiben”. Talán mondanom sem kell, de ez a fiú én

volnék, egész pontosan voltam. Úgy gondoltam, nem kerülhetem el életemnek e mélységben őrlődő,

néhány évet felölelő periódusának felszínre hozatalát, melyben eltiportam mindazon elveket és

értékeket, amiket addig fontosnak tartottam. Akkor már csak egyetlen cél lebegett előttem,

mégpedig hogy segítséget tudjak nyújtani azoknak, akik az enyémhez hasonló úton járnak.

Reméltem, hogy őszintén elbeszélt történetem eljuthat legalább egy, igazán rászoruló lélekhez, aki

meríthet belőle magának, és talán a hibáimból okulva jobb útra tereli majd sorsát.

Kedves olvasó, ki majd eme írást lapozgatván remélhetőleg megérted a könyv mondanivalóját,

magadévá teszed azt, majd az ebből nyert ismereteket felhasználva tudatosan kezdesz saját

jövőképed építésébe, életed alappilléreinek újbóli felemelésébe, vedd komolyan az itt leírtakat. Amit

megosztok veled, az kizárólag azt a célt hivatott szolgálni, hogy a hozzám hasonló, mély szakadékba

zuhant emberek is érezzék, nincsenek egyedül, képesek vagyunk segíteni egymáson puszta

gondolatokkal is, remekül lehet tanulni a másik hibájából, a segítség eszközeinek tárháza pedig

végtelen, a legjelentéktelenebbnek hitt szerszám valakinek a legtöbbet jelentheti, hisz talán pont

arra az egyre lehet szüksége munkájának befejezéséhez.

Sokat tűnődtem azon, hogyan tudnám ennek a fiúnak a tapasztalatait, életének eseményeit egy

hasznos írásban összefoglalva azok elé tárni, akik már érezték magukban azt, hogy amit csinálnak,

az út, amin járnak, elágazáshoz érkezett. Választaniuk kell a további romlás, hanyatlás és a vissza

nem térő megújulás közötti ösvényeken. Ezért belenéztem a múltam lapjaiba, kiragadtam belőle a

lényegi történéseket, melyeket elétek tárok, hogy megtaláljátok benne a párhuzamokat a

sajátotokkal, iránymutatást nyerjetek, így személyes vonzatú figyelemmel olvashatjátok, illetve

erőltetett okfejtésektől mentes, teljes képet kapjatok a szenvedélybetegségek okozta

személyiségtorzulásról, belső változásokról és legfőképpen arról, hogyan hagyjátok magatok mögött

azt, ami már nem tartogat számotokra semmi építő jellegűt.

Ha úgy érzed, fordulóponthoz érkeztél életedben, amikor igazán mély, belső sugallat közölte

veled, hogy változtatnod kell, és mindemellett külső hatások, az életedben történő események is ezt

a változást sürgetik, akkor azonnal lépned kell. Nincs helye halogatásnak, hamis

önmegnyugtatásnak, szőnyeg alá söprésnek, önmagad áltatásának és altatásának. Ha ezeket

felismered, az már jó jel, bár néha fájó tüskeként fogod érezni a leírtakat, néha azt fogod érezni,

hogy direkt akarok beléd tiporni, és utálni fogsz emiatt. Azt fogod hinni, hogy ez feleennyire sem

komoly, mint ahogyan itt tálaltam neked, de majd idővel saját megismerésed eredményeképpen

tudatosul benned a leírtak csontig hatoló ridegségének hatása.

Légy erős, hogy önmagad fölött uralkodhass, hogy biztos győzelmet arathass, hogy kezedbe

vehesd sorsod irányítását, s újra megélhesd álmaid fantáziavilágát, hogy megújult erővel térhess

vissza régi bőrödbe a számodra igazán értékesek közé, s ha készen vagy, ne feledj erőt lehelni

társaid lelkébe.

Ellenben ha gyenge maradsz, és a szakadékban ragadsz, önmagad taszítod vissza a feneketlen

fergetegbe, mit nyirkos moha borít be. Ha így döntesz, lekorlátozódsz, s lerombolod a

mikrokozmoszod. 1 A te kezedben van a kalapács; építesz vele vagy rombolsz, az kizárólag rajtad

múlik.

Végy erőt magadon és vágj bele abba, amibe eddig nem mertél, vagy nem tudatosult benned ilyen

szinten.

„ Végy erőt magadon és vágj bele abba, amibe eddig nem mertél, vagy nem tudatosult benned

ilyen szinten. ” Ennek fényében folytasd az olvasást. Ha rá akarsz lépni a megtisztulás hosszú, de

egyenes ösvényére, ahhoz komoly elhatározás kell. Meg fogsz botlani, azt garantálom. Nehéz újra

visszanyerni a régi énképet, a lélek gyermekien oldott könnyedségét a felkavaró indulatok, kihűlt

érzések, csalfa vágyak örvénylő tengerében. Újra elérni a teljes belső kiegyensúlyozottság állapotát,

mikor gondolataink, szavaink, cselekedeteink teljes összhangban vannak, mint egy precízen

behangolt hangszer. A fő cél maga a fejlődés útján való elindulás, irányban maradás, a szükségtelen

káros terhek, szokások magunk mögött hagyása egyszer s mindenkorra. Az már önmagában jó jel,

hogy felismerted ezt a problémát magadban, de tudnod kell, hogy gyökeres változást csak igazán

elszánt akarattal és kitartással lehet elérni. Ha erős akarattal rendelkezel, akaratodhoz pedig kellő

kitartás is társul, akkor visszaszerezheted önmagad felett a kontrollt, egyre többet tudsz majd

kihozni magadból, végül pedig új emberként térhetsz vissza az élet felfelé ívelő spiráljába.

Volt alkalmam részt venni egy rendkívül hasznos, tartalmas előadáson, ahol elhangzott az

„önmagunk legjobb és legrosszabb verziója” fogalom. Nos, akkoriban önmagam legrosszabb

verzióját engedtem kibontakozni, vagy ha talán nem is a legrosszabbat, de egy ahhoz erősen közelítő

verziót, mely a múltamnak egy félresikerült szelete, melyre nem szívesen emlékszem vissza. Pusztán

egyetlen oka van, hogy beleevezek ennek a tragikus időszaknak a hullámverésébe, ez pedig a

másokon való segítségnyújtás lehetősége. Úgy érzem, egyeseknek hatalmas mankó lehet és

találhatnak benne hasznos útravalót.

Kérlek, olvasd el és fogadd szeretettel egy ide illő versemet, melyet saját bűntudatom és felkavaró

érzéseim hevében írtam:

Látod-e a jót?

Látod-e a jót?

Mi körbevesz, ha hagyod,

felüdít, arany tollal kontúrozza

beszürkült, ezüstös soraid.

Megvilágít, feltölt, kiteljesít,

boldog az, ki belőle merít.

Mert ott van az esti hazavezető buszon,

ott sétál a járdán halovány lámpafényben,

ott terjeng a belvárosi étteremben,

ott zeng körülötted a téren,

s vetül ki az emeletek fényes ablakainak leplére,

s mozog a fákon, folydogál vidéked apró csermelyén,

városod felhízlalt folyamán,

vagy az égen tündököl,

de lehet, hogy a füleden kürtöl;

s belé üvölti azt, mit úgy szeretsz hallani.

Sőt, otthon is vár rád,

hisz csak veled teljes a család.

Te hol keresed a jót?

Habi spanok köreinek peremén, spanglit pöfékelvén?

Tomboló éjjeli klubok kopott padlóján szédelegvén?

Talán elbódult emberek zavaros szemében,

ajkaik merev szegletében?

Sóvárogva vársz legjobb barátodra?

Csak semmi para, a spanod már hozza

kis tasiba tuszkolva,

várva hűséges társa fakó, izzadó tenyerének

göcsörtös szorítását,

őrjöngve csókolva kiszáradt lila ajkát.

Ízlelgeti kipréselődő leheleted,

s csendben teszi a dolgát.

Míg arcod keserű nedvét nyelegeted,

felszántja emlékezeted,

mélyre veti azt, mit korábban dédelgetett a lelked.

Elhinti elmédben ártalmatlannak hitt, veszedelmes magjait,

hogy azt hidd, rosszra nem, csak a jóra tanít.

Elhiszed neki, hogy nélküle nem viheted sokra,

hagyod,, hogy ő legyen mindennapod kezdő- és végpontja.

Csak így teljes minden;

kisimítod nyugtalankodó lelked ingének gyűrődéseit,

nehogy valaki meglássa elméd kételyeit.

Lásd meg a jót, míg nem késő,

légy te saját sorsod kapujában a védő.

Marco Daleir – Budapest, 2015. február

Bizonyára nem tévedek, ha azt gondolom, hogy téged, aki e vers sorait olvastad, elfogott

valamilyen szinten a bűntudat, a fájdalom. Persze csak abban az esetben, ha valaha is függő voltál

vagy még mindig az vagy. Akkor érezheted át e szavak nyilainak átütő, szúró fájdalmát. Nem tudod

kifejezni pontosan, de felkavart. Ott egészen belül, mélyen a szegycsontod alatt. Vártad, hogy vége

legyen, de én csak tükröt tartottam eléd, magadtól ijedtél meg. Legszívesebben abbahagytad volna

az olvasást, vagy azt kívántad, bárcsak átugrottál volna az előszón és ezen az átkozott versen. De

hidd el, ha ezek az érzések megvoltak benned, akkor fél lábbal már kint vagy a bajból. Feljutottál a

kút peremére, csak tovább kell sétálj, nehogy egy erősebb széllökés visszataszítson a mélybe. Ne

fordulj meg és másnak se hagyd, hogy megfordítson menet közben. Egy bölcs ismerősömet idézném:

„Igazán magasra szállni csak a mélyből lehet.” Örülök, hogy segíthetek rajtad már csak ennyivel is,

hogy talán tettem egy mély, bár eddig talán nem túl kellemes benyomást, és külön örülök annak, ha

elolvasod ezt az írást, megérted tartalmát, végül pedig leiratkozol a téveszmék kurzusáról.

Te, aki viszont nem éreztél semmit a vers olvasása és az eddig leírtak alatt, még bajban vagy.

Akkor valószínűleg nincs benned elég mély vágyakozás a változásra, a kiegyensúlyozott életre, nem

tudatosult benned tetteid súlya, önmagad romba döntésének fájó felismerése. Nem érzed bűnnek,

amit magaddal és a körülötted élőkkel teszel. Hanyatlásba, kárhozatba taszítod magad; az életed,

melyet ajándékba kaptál, hogy magasabb szintre emeld, hogy alkothass, mindezt azzal a tudattal,

hogy amit teszel, az semmiképpen sem káros magadra nézve, sőt ettől vagy igazán önmagad. Lehet,

hogy idővel hasznosnak találod majd az itt leírtakat, de előtte a saját életedben bekövetkező

változásoknak kell visszaterelniük a jó útra. Azt javaslom, olvasd el újra a verset, és ha csak egy

kicsit is megérint, ha a bűntudat legapróbb szikrája kipattan benned, már megérheti tovább

olvasnod írásomnak ezeket a részint borús, részint derűs sorait, és később neked is javadra

válhatnak az itt leírtak.

#Marco Daleir

2015 ősze

Szereplők

Anas acuta (nyílfarkú réce) – Édesanya

Netta rufina (üstökös réce) – Testvér (hugica)

Melanocorypha calandra (fekete gólya) – Jóbarát

Asio flammeus (bagoly) – Jóbarát

Milvus migrans (barna kánya) – Jóbarát

Anas strepera (kendermagos réce) – Jóbarát

Lanius senator (vörösfejû gébics) – Jóbarát

Crex-crex (haris) – Jóbarát

Panurus biarmicus (Panurus biarmicus) – Jóbarát, fiacskám

Pica pica (szarka) – Régi osztálytárs

Cygnus columbianus (kis hattyú) – Barátnő

Sylvia curruca (kis poszáta) – Barátnő

Larus delawarensis (gyűrűscsőrű sirály) – Barátnő

Corvus corone (kormos varjú/dolmányos varjú) – Első számú varjú

Corvus frugilegus (vetési varjú) – Másodrangú varjú

És az összes többi:

Neophron percnopterus (dögkeselyű) – Nem jó barát

Oriolus oriolus (sárgarigó) – Varjúnak álcázott kicsi rigó

Dendrocopos leucotos (fehérhátú fakopáncs) – Ismerős

Falco columbarius (kis sólyom) – Mellékszereplő

Gyps fulvus (fakó keselyű) – Mellékszereplő

Passer montanus (mezei veréb) – Mellékszereplő

Melanitta nigra (fekete réce) – Mellékszereplő

Tetrao tetrix (nyírfajd) – Mellékszereplő

Corvus corax (holló) – Cimboraféle

Troglodytes (ökörszem) – Fontos varjú

Tévképek krónikái I. fejezet

Jelentkezés a Téveszmék tanfolyamára

A jelentkezésre sarkalló hatások

Ahhoz, hogy kielégítő válaszokat találjunk a téveszmék kurzusának népszerűségére, a nagyszámú

jelentkezési kérvényre, a hatalmas hallgatói körre, tudnunk kell megfelelő kérdéseket feltenni. Ezt

elősegítvén felteszek néhány kérdést, melyek alapvető tényeket, ok-okozati összefüggéseket és a

feliratkozást serkentő hatásokat hivatottak tisztázni. Ehhez először makro, majd mikro szinten

vizsgálom meg a kérdéskört.

Makroszinten az alábbi fő kérdések megválaszolására van szükség:

Milyen körülmények, külső hatások terelik e felé az embereket korunkban?

Mennyire játszanak benne szerepet az aktuális politikai, gazdasági, társadalmi

viszonyok?

Melyek azok a csatornák, melyeken keresztül a téveszmék tanfolyamai és a

tanszerek célba érhetnek?

Kiknek állhat érdekében a tanszerek „promótálása”?

A XXI. század atmoszférája

A jelenkorban sajnos adott egy olyan befogadó mentalitás, ami serkentően hat a tévismeretek

különböző tanfolyamainak megkezdésére. Azt lehet mondani, hogy a dogmák mindenhol jelen

vannak, áthatják, körbefonják a hétköznapi életet az egész glóbuszon. Beleivódtak a mindennapokba,

általános elfogadottságnak örvendenek és rendkívüli népszerűségre tettek szert, különösen az a

tanfolyam, mely a könyv tárgyát képezi.

Nagymértékű züllöttség és elfajzottság jellemzi a nyugati társadalmakat, melyek leginkább

érintettek ebben a kérdéskörben. Adott egy meglehetősen magas életszínvonal, melynek

köszönhetően az emberek fogékonyak mindennemű élvezet és szenvedély hajszolása iránt. Túlzottan

liberális felfogásúak a társadalmak, toleránsak, befogadóak a legvisszataszítóbb jelenségekkel

szemben is, így minden akadály nélkül vonulhatnak be a köztudatba a különböző tanszerek, ráadásul

nincsenek megfelelő politikai válaszlépések ellenük, sőt sok esetben még támogatást is élveznek.

Ahol nem kap felsőbb szintű támogatást, ott is gondtalanul terjednek, ugyanis a tévismeretek

kurzusának dogmái mindenhová könnyűszerrel eljutnak a hallgatókon keresztül. Ez természetesen

azért jöhetett létre, mert kiváló propagandagépezet működik a háttérben, amiről a későbbiekben

még szót ejtek.

A másik válasz nem a jólétben keresendő, hanem annak ellenkezőjében. Olyan intenzív hatások,

ingerek érik korunk társadalmait, hogy arra embertársaink nincsenek felkészülve, nem tudnak

akklimatizálódni a folyton változó, rendkívül stresszes életmódhoz. Ehhez társulnak a megélhetési

gondok, különböző problémás élethelyzetek, az eget rengető politikai, gazdasági, társadalmi

problémák, amik újabb feszültséggócokat helyeznek az emberek torkába, melyeket már így is

épphogy csak le tudnak nyelni. Az emberek ennél fogva hajlamosak az élet hatásai elől való

menekülésre.

A XXI. század embere nem alkalmazkodott még ahhoz a rendszerhez, amibe próbálják

belekényszeríteni, ugyanis az a rendszer nem emberközpontú, hanem a materializmus elvei vezérlik.

Az a rendszer gépeknek, vagy legalábbis gépiesített embereknek lett tervezve, de semmiképp sem

érző, gondolkodó, lélekkel rendelkező teremtményeknek, ugyanis akik azt tervezik, azok nem

rendelkeznek az imént említett megfoghatatlan esszenciával.

Korunkban az egyén szerepe olyan értelemben véve elhanyagolható, hogy létezése mindössze a

társadalmi szükségletek kielégítésére redukálódik; a szükségszerűség és a fenntarthatóság elveire.

Ezeket az igényeket elégítjük ki nap mint nap civilizációnk számára. Megtermeljünk magunknak

mindazt az egyrészt szükséges, másrészt felesleges produktumot, melyeket elfogyasztunk vagy

elhasználunk, mindezt azzal a tudattal, hogy véges kapacitással rendelkezünk, viszont ezzel

ellentétben igényeink végtelenek. Nem az egyének igényein van a hangsúly, hanem a

fenntarthatatlan társadalmi modellen, amit a mértéktelenség és profitszerzés elvei vezérelnek,

melybe belekényszerültünk, belekényszerítettek minket. Egy ilyen társadalmi modellt csak

diszharmonikus állapotban lehet fenntartani, mert olyan erőfeszítéseket és olyan működtetési

metodikát követel meg, ami kiöli az emberekből az életerőt, életkedvet, merészebb leszek; a

boldogságot és ezek ellenpólusai felé taszítja őket. Sajnos erre a jelenségre az emberek narkóval

válaszolnak, mert az tűnik a legkönnyebb megoldásnak a kilátástalan helyzetből való átmeneti, de

azonnali kilábaláshoz. Nem azt mondom, hogy helyénvaló, de valamilyen szinten érthető ez a

válaszreakció.

Vannak olyan nélkülözésben és tarthatatlan körülmények között élő emberek, akiknek semmilyen

más örömforrásuk nincs, mintsem megszerezni a napi „betevő falatot”. Természetesen ez sem

helyénvaló, de ezek az emberek sokkal inkább áldozatok, mintsem megvetendő gonosztevők. Én azt

mondom, hogy mindaddig ne ítéljünk el senkit, amíg nem tisztázódnak függőségének körülményei,

illetve azok kiváltó okai. Egy ilyen velejéig romlott, elhibázott, pusztításra tervezett és pusztulásra

ítéltetett rendszerben ugyanis nem lehet pontosan megítélni, hogy valójában kik az áldozatok, és kik

a ténylegesen önpusztító bűnösök.

Utóbbiak nemcsak magukra nézve károsak, hanem a társadalom egészére, annak egységére

nézve is. Ők azok, akik szánt szándékkal kapták be a propagandagépezet csalétkét annak ellenére,

hogy sok más választási lehetőségük is volt, míg az áldozatok csak jobb híján folyamodtak a

tanokhoz. A tanszerek médiumai viszont nem válogatnak, minden potenciális rétegnek és csoportnak

kiküldik meghívóleveleiket.

A Téveszmék médiumai

A „szakirodalom”, amit a tanszerek iránt elfogultak publikálnak jellemzően az interneten, és

legfőképpen az azokat kürtölő médiumok, számos formában és csatornán képesek eljuttatni

üzenetüket a kiszemeltekhez. Megvannak a célcsoportjaik, teljes bizonyossággal tudják, hogy kik

azok, akiknek muszáj kiküldeni a meghívóleveleket, mert úgyis rá fognak harapni a csalira.

Vizsgáljuk meg, hogy mostanság milyen témájú filmekkel, sorozatokkal, zenékkel bombázzák a

XXI. század emberét! Rengeteg olyan van köztük, melyekben valamilyen szerepet kapnak a

tanszerek, akár csak egy röpke jelenet erejéig, de van olyan is, amelyik teljesen e körül forog.

Elültetik a tanszerhasználat gondolatát a kiszolgáltatott emberek elméjében. Persze lehet mondani,

hogy ez nem szándékos, főképpen nem tervszerű, és csak a társadalmak létező igényét elégítik ki

azáltal, hogy olyan tartalmat kínálnak fel, ami már egyébként is szerves részét képezi a

mindennapoknak. Ettől függetlenül az ilyen széles körben terjesztett eszmék rendkívül károsak a

társadalmakra nézve, mert olyanokat is megfertőzhetnek, akik alapvetően nem lettek volna rá

hajlamosak, de a tanszerek általánosan elfogadottá tétele után nem érzik a probléma súlyát.

A médiumok próbálják háttérbe szorítani azt a tényt, hogy a tanszerhasználatnak igenis van

hátulütője. Igyekeznek jelentéktelennek és elhanyagolhatónak feltüntetni a jelenséget, csak a

felnagyított pozitív hatásokat szajkózzák, és bátorítóan hangoztatják, hogy a kellemetlen hatások

csak néhány embert érintenek, de ő feltehetően már elmebeteg volt előtte is, pszichés

rendellenességei vele születettek voltak. Lekicsinyítik a problémát, szándékosan nem tulajdonítanak

neki jelentőséget. Számukra a fő, hogy tovább terjedjen az eszme a gondtalan és

következménymentes használatról. Minél szélesebb körben terjesztik ezeket az eszméket, annál

nagyobb rajongótáborra tesznek szert, akik aztán majd folyamatosan, fáradhatatlanul verik a

toborzás óriás tamtamjait. A „smoke weed every day” és hasonló elvetemült szlogenek is ennek a

kampánynak a mézesmadzagjai. Aljas „életfilozófiák”, melyek azt hangoztatják, hogy csináljátok

nyugodtan minden nap következmények nélkül, csak azzal legyetek elfoglalva, hogy megteremtitek

magatoknak hozzá a feltételeket, és ne gondolkodjatok a lényegi, valójában titeket érintő

kérdéseken.

Megváltozott a dolog kultusza; a mértéktartás elve háttérbe szorult, helyére került a felelőtlen,

jellegtelen, céltalan fogyasztás. Aki valamennyire már járatos a tanszerhasználatban, jól tudja, hol

van az a határ, melyet átlépve már nem maga kontrollálja lépéseit, hanem engedelmeskedik alantas

természete akaratának. A hatékony reklámkampánynak köszönhetően viszont bátorítva érzi magát a

további „tanuláshoz”, még inkább háttérbe söpörve ezt az ellenőrző, védelmi mechanizmust, mely

óvatosságra int és mértéket próbál szabni. Lecsupaszítják az erre fogékony embereket a

védőpajzsként szolgáló ellenérzéseiktől, mézesmadzagon vezetik be őket a tévismérvekbe.

A többi kardinális kérdés mikro szinten keresendő:

Milyen típusú, személyiségű emberekre hatnak legkönnyebben a tanok?

Kik a legveszélyeztetettebbek és a legkiszolgáltatottabbak?

Menekülnek valami elől? Nem tudják elfogadni magukat, életüket, a külső

hatásokat?

Szociális problémáik vannak? Nehezen illeszkednek be közösségekbe?

Nem találják meg otthon a családdal a közös hangot?

Párkapcsolati vagy egyéb kapcsolati problémáik vannak?

Esetleg rossz baráti társaságba keveredtek, vagy előnytelen ismertségeket

szereztek?

A kurzus kiszolgáltatottjai

Nem nehéz kitalálni, hogy kik azok az emberek, és milyen tulajdonságokkal rendelkeznek, akik a

leginkább fogékonyak a tévtanok iránt. Itt most elsősorban jellembeli tulajdonságokra gondolok.

Alapvetően mindenféle jellemrajzú ember hajlamos lehet arra, hogy a tévtanokból valamilyen szintű

tudást magába szívjon, mégis könnyen elhatárolható, meghatározható az a réteg, akik a leginkább

kiszolgáltatottak a tanok számára. Ha rövid és tömör akarnék lenni, akkor annyit mondanék, hogy ők

a gyengék, és ezzel majdhogynem teljesen lefedném a jellemzésüket, de mivel az a célom, hogy a

legapróbb részletekbe menőkig átfogó képet nyújtsak a jelenségről, ezért igyekszem bővebben

kifejteni az efféle emberek jellemrajzát, ahogyan az erősekét is.

Adott a helyzet, hogy gyakorlatilag szinte minden ember egyformán van kitéve a kurzus

kampányának, de míg valakik falánk módon vetik rá magukat a csalira, addig mások csak óvatosan

körbejárják, felmérik, megízlelik, majd racionális döntést hoznak arra nézve, hogy megéri-e

ráharapni. Ez utóbbi csoport azt erősek, vagy ha úgy tetszik racionális gondolkodásúak csoportja,

akik képesek mérlegelni, józan paraszti ésszel, teljes felelősségtudattal felmérni egy helyzetet, majd

ebből következetes döntést hozván képesek elkerülni a téveszmék kurzusát. Rosszabb esetben

ráharapnak a csalira ők is, akár még kellemesnek is vélik a kurzus tanításait, de mégis belátják, hogy

ez hosszú távon káros lenne rájuk nézve, így legfeljebb alkalmi szinten látogatják a tanfolyamot. Már

az is hatalmas lelki erőre vall, ha valaki képes alkalmi szinten tartani a kurzusát, és elfojtani minden

olyan belső sugallatot, vágyat, ami arra ösztökélné, hogy valamilyen rendszerességet vigyen a

tanfolyamba. Erről az alkalmi óralátogatásról is fogok még bővebben beszélni, ugyanis megvannak a

hátulütői, de ez az egyik legkevésbé káros verzió a tanoncra nézve.

Tehát az erőseket racionalitás, akaraterő, kitartás, önmegtartóztatás jellemzi, mindamellett, hogy

feltehetően kiegyensúlyozott életet élnek, ugyanis akik elégedettek és boldogok az életükben,

azoknak nincs szükségük semmiféle kenőanyagra a mindennapokhoz, főképpen nem állandó

jelleggel.

Térjünk vissza a gyengékre és az ő jellemrajzukra. A gyengék könnyen befolyásolhatóak, nincs

kellő kitartásuk, akaraterejük, nem elég elszántak az életben elérendő céljaik iránt – ha egyáltalán

vannak –, motiválatlanok, felelőtlenek, könnyelműek, mindezek következtében pedig boldogtalanok

és kiegyensúlyozatlanok. Életükben nehezen lelhető fel emiatt harmónia, mert önerőből nem

képesek azt megteremteni. Továbbá a gyengék pontosan ezen tulajdonságaik révén alárendeltek,

mind az élet, mind pedig embertársaik számára. Az ilyen emberek úgy fordulnak, mint a szél;

nehezen, vagy szinte egyáltalán nem tudják irányítani maguk körül az eseményeket, hamar

megmásítják döntéseiket, elveiket, nézeteiket. Jóval könnyebben elcsábulnak a kurzus tanai iránt,

ami azonnali boldogságot, eufóriát tartogat számukra, hogy gondterhelt, céltalan életükből

mihamarabb menekülhessenek, legalább átmeneti jelleggel. Úgy gondolják, muszáj, hogy ez által

nyerjenek néha feloldozást az élet gondjai és bajai alól, mert önerőből nem tudnak tőlük

megszabadulni. Ezek azok a fő tulajdonságok, melyek miatt nemes egyszerűséggel gyengének

nevezem őket, mert ha önmagában valaki gyenge, az még nem kardinális probléma. Attól válik

problémává, hogy a gyengeségét ilyen módon próbálja meg „leküzdeni”. Ez a küzdelem

természetesen ironikusan véve küzdelem, mert ez a legrosszabb reakció, amit egy gyenge jellemű

ember tehet, ha ilyen helyzetben van. Ugyanis ha valaki tudja magáról, hogy erőtlen, akkor a

legjobb, ha bele sem kezd efféle tanfolyamba, amiről köztudott, hogy idővel a lelki függőség miatt

nem lehet könnyűszerrel leiratkozni.

Természetesen sok más tényező is befolyásolja az áldozat típusú emberek feliratkozását.

Elképzelhető, hogy annyi negatív hatás, csalódás, kudarc érte már az életben, hogy nem tud és nem

is szándékozik helytállni, inkább a menekülést választja. Persze rájuk más szemmel kell nézni, mint a

kvázi gyengékre, akiknek minden lehetőségük meglett volna életük jobbá tételére, de mégsem

kívántak élni ezekkel a lehetőségekkel. Feléjük együttérzést, toleranciát, segítőkészséget kell

tanúsítani, és lehetőség szerint arra kell törekedni, hogy jobb belátásra bírjuk őket. Sokaknak

közülük nagyon komoly önértékelési problémáik vannak, gyengébb a kapcsolatteremtő és szociális

készségük, nem tudnak kellően megnyílni mások előtt, túlságosan introvertáltak. A hangulatuk

jellemzően letargikus, hatalmas akadályokat kell leküzdeniük ahhoz, hogy felülkerekedjenek a

problémáikon és levert közérzetükön.

Sokaknak olyan terhelt a múltjuk, hogy nem tudják azt feldolgozni, illetve ha úgy is érzik, hogy

feldolgozták magukban, mélyen elraktározódva akkor is ott lappanganak ezek a negatív érzések,

emlékek. Még akkor is a befolyásuk alatt lehetnek, ha éppen nincsenek tudatában, mert ezek tartós

jellembeli elváltozást okozhattak.

Példaként megemlítenék néhány kiváltó okot erre az elváltozásra: súlyos gyermekkori

bántalmazás, családi problémák, állandó veszekedések, válás, nem várt közegváltás (azokra

gondolok, akik elköltöztek a jól megszokott lakhelyükről, kiváltak közösségükből, és nem tudtak

beilleszkedni az új közösségeikbe), sorozatos kudarcok érték az élet különböző területein, valamint

szerelmi és egyéb kapcsolati problémák. A felsoroltak közül a bántalmazás, a válás, a kapcsolati

kudarcok jelentik a legkardinálisabb kiváltó okokat a tanfolyam megkezdésére nézve. Példának okán

egy párkapcsolat létfontosságú szerepet tölt be az ember életében, ez adhatja a mindennapokhoz

szükséges lelki erőt és kitartást. Mondani szokás, hogy nincs tökéletes párkapcsolat, így mindenhol

adódnak nehézségek, melyeket ki-ki a maga módján kezel, elfojt, vagy pusztán nem tulajdonít nekik

nagy jelentőséget, könnyen túlteszi magát rajtuk. De nem minden esetben megy ez ilyen könnyen.

Ha párkapcsolati téren komoly gondok keletkeznek, és a felek már inkább menekülnek a

kapcsolatból, mintsem egymás felé fordulva igyekeznének megoldani az aktuális problémát, akkor

kialakulhat olyan kölcsönös eltaszítás, ami ugyancsak menekülésre késztetheti a feleket, így akár

különböző tanszerhasználatra is. Persze ez nem feltétlenül vele járó kockázat, mert nagyban függ a

felek mentalitásától is, de köztudott, hogy ha megbomlik egy ember magánéletének harmóniája,

akkor könnyen áldozatul eshet a tévismereteknek.