A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Meghan March: Savage Prince (Savage Trilogy #1)

Fordította

GOITEIN VERONIKA

Copyright © 2018. Savage Prince by Meghan March

The moral rights of the author have been asserted.

Hungarian translation © Goitein Veronika, 2019

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

Vágy és hatalom (Vágy-trilógia 1.), 2017

Vágy és kétség (Vágy-trilógia 2.), 2017

Vágy és szerelem (Vágy-trilógia 3.), 2018

Vigyél magaddal, 2018

Véletlen szeretők, 2018

Téged akarlak (Mr. Mount bűnös élete 1.), 2018

Rád vágyom (Mr. Mount bűnös élete 2.), 2019

Tiéd vagyok (Mr. Mount bűnös élete 3.), 2019

Borítóterv: Faniszló Ádám

Szerkesztette: Kalocsai Judit

Korrektúra: Drabon Zoltánné

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2019

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

ISBN 978-615-6013-25-5

Ki gondolta volna, hogy New Orleans ilyen veszélyes? Meghan March, a New York Times egyik legsikeresebb írónője bemutatja nekünk a város rettegett zsarnokát, akit mindenki nagy ívben elkerül.

A Vad kísértés a trilógia első kötete. Ugyanabban a világban játszódik, mint a Mr. Mount bűnös élete-sorozat, de önmagában is élvezhető a történet, nem szükséges hozzá a másik trilógia ismerete.

1. FEJEZET

TEMPERANCE

Miért visel álarcot?

Önkéntelenül hátralépek, amikor kinyílik az ajtó, és szembetalálom magam egy piros-fekete, díszes bőr álarcot viselő portással.

Már nincs báli szezon, és ez a háború előtt épült kúria kilométerekre található a Bourbon Streettől, ahol mindegy, milyen évszak van, folyamatos a mulatozás és a tivornyázás.

Louisiana csodás, de éjszakánként szörnyű és veszélyes tud lenni.

A portás int, hogy menjek be, én pedig egy pillanatra elgondolkodom. Magamhoz szorítom a táskámat, mielőtt átlépném a küszöböt. A fickó becsukja mögöttem a hatalmas faajtót, aztán gondosan bereteszeli.

Bezárt. Jó ég! Mibe keveredtem?

Végigfut a hátamon a hideg. Hiába van rajtam blézer, még az sem tompítja a reszketést.

Ez nem kísértetház. Nem is börtön. Ebben egy potenciális vevő lakik.

Próbálom nyugtatni magam, és csillapítani a képzeletemet, mégis hevesen lüktet a vér az ereimben. Mindez szöges ellentétben áll a ritmusos, mégis lassú ütemmel, melyet valahonnan bentről hallok.

A hatalmas, régi épület olyannak tűnik, mint a filmekben. Főképp, hogy mohával lepett fák tornyosulnak mellette. Az efféle házak ijesztőbbek számomra, mint a mocsári krokodilok.

Alaposan végigmérem a terepet. Szépen csiszolt padló, melyet vastag, díszes szőnyegek borítanak. Jó eséllyel többe kerültek, mint az éves fizetésem. A régies lámpák világítása szintén arra utal, hogy más világba csöppentem. Mindemellett nagyon furcsán hat a lüktető popzene.

Ezredszer is átkozom magam, amiért nem végeztem alaposabb kutatást a megbeszélés előtt, de nagyon elfoglalt voltam, így még ebédelni sem maradt időm.

Megéri – emlékeztetem magam. Most végre tiszteletreméltó munkám van. Manapság már nincs sár a cipőm talpán.

Annak ellenére, hogy tudom, jó helyen járok, legszívesebben fognám magam, és irány a kijárat, majd be a kocsiba, és kész… Csakhogy az autóm nem ott áll, ahová leparkoltam, mert a parkolóőr nagyon ügyesen még azelőtt elhajtott vele, hogy beléptem.

Próbálom legyőzni a rossz érzésemet. Kihúzom magam, és a portásra nézek, aki úgy tűnik, épp arra vár, hogy megszólaljak.

Amikor a maszkkal fedett arcára nézek, egy szót sem szól. Felé nyújtom a papírcetlit, amit a Hét Vezérben találtam az asztalomon. Elveszi, ránéz a nyomtatott szövegre, de továbbra sem szólal meg.

– Találkozóm van valakivel?

Ki nem állhatom, amikor kijelentés helyett kérdő hangsúllyal beszélek. Próbálok megnyugodni, és megtalálni a normális hangvételt.

– Üzleti találkozóra jöttem. Megmondaná, hol találom az irodát?

A portás a lépcső felé biccent, aztán visszaadja a papírt.

Amikor elveszem tőle, úgy izzad a tenyerem, hogy nyomot hagy a papír szélén. Már a díszes, krémszínű ív láttán sejthettem volna, hogy nem egy szokásos bárba vagy klubba hívtak a Hét Vezér whiskyjével házalni.

– Köszönöm – válaszolom, de ő továbbra sem szólal meg. Furcsa ez a hely. Ideje gyorsan eltűnni.

Igyekszem rezzenéstelen arcot vágni, miközben a piros-arany korlátos lépcső felé veszem az irányt.

Azért jöttem, hogy eladjam a whiskyt. Az összes whiskyt.

Minden lépéssel erősebben csapom oda a cipőtalpam. Ahogy bekanyarodom a csigalépcsőn, egy újabb maszkos férfit találok, aki engem vár a lépcső legtetején.

A különös fényt figyelem a válla fölött, mely kiszűrődik a zárt ajtók mögül.

Bizonyára egy klub van ott. Ez a hely sem különbözik a többitől.

Egy dologban azért más. Lehet, hogy csak a fantáziám szüleménye, de esküszöm, árad a szex a levegőből. Ezek után semmi más nem foglalkoztat, mint az ajtó túloldalán zajló események. Próbálom visszaterelni a gondolataimat, és követem a lépcső tetején álló férfi útmutatását.

Oldalra hajtja a fejét, és elindul egy arany-fehér csíkos folyosó felé. Megáll a sarokban, mintha arra várna, hogy kövessem. Igyekszem tartani a lépést, miközben a csípőmhöz szorítom a táskámat. Ahelyett, hogy továbbvezetne, kitér az útból. Újabb csigalépcsőt látok.

Most komolyan? Azt hittem, üzleti találkozó lesz, nem fitneszedzés. Főképp, hogy fél éve nem mentem a konditerem közelébe sem.

Minden porcikám tiltakozik az újabb lépcsőzés ellen. Ennek ellenére megigazítom a szoknyámat, elrendezem a táskámat, aztán elindulok. A kényszertestmozgás legalább eltereli a gondolataimat a hely furcsaságairól.

Egy rakat whiskyt kéne eladnom, hogy legyen értelme a látogatásomnak.

Amikor végre a lépcső tetejéhez érek, egy harmadik ember fogad. Akkora, mint egy kétajtós szekrény, és ugyanolyan maszkot visel, mint a másik kettő.

Hol a fenében vannak a többiek? Miféle klub alkalmaz néma portásokat és segédeket? Hol vannak a részegek, akik négykézláb igyekeznek eljutni a mellékhelyiségbe?

Nincs időm megválaszolni a kérdést. A harmadik maszkos pasas megnézi az elé nyújtott papírt, majd egy folyosó felé mutat, melynek végén jó eséllyel a főnök irodáját találom. Legalábbis őszintén remélem.

A folyosó végén egy díszes, rézfogantyús ajtó áll. A fickó kinyitja, majd int, hogy bemehetek.

Igyekszem elővenni a legszebb mosolyomat, mély levegőt veszek, és azon vagyok, hogy elbűvöljem a bent várakozót, bárki legyen is az. Elvégre azért jöttem, hogy értékesítsem a whiskyt.

– Jó napot! Temperance va… – kezdem, de nem tudom végigmondani, mert időközben rájövök, hogy az íróasztal mögött lévő halványan megvilágított szék teljesen üres.

Végigmérem a szobát, de nyoma sincs benne életnek.

Mi a fene folyik itt?

– Hát jó.

Megköszörülöm a torkomat, és már azon vagyok, hogy elhúzok erről az átkozott helyről, amikor hirtelen újabb fényre leszek figyelmes.

Csakhogy nem abban a szobában gyulladt fel a lámpa, ahol én állok, hanem a mellettem lévőben. Simán átlátok a másik helyiségbe, ugyanis a két szobát kétoldalú tükör választja el egymástól.

Tényleg jól látok?

Hatalmas, fából és vasból készült, egész szobát elfoglaló ágyat pillantok meg, melyet fekete lepedő borít… És mindenféle eszközök.

Hálószoba. Méghozzá a perverz fajtából.

Jóságos ég!

Hátrálni kezdek, és a kilincs után nyúlok, miközben folyamatosan a fekete maszkot viselő nőt figyelem, aki belép a hálószobába. Előtte egy izmos, félmeztelen férfi, aki a tenyerét a nő hátához szorítja.

Ez a klub nem igazán a minőségi whiskyben érdekelt.

Ez konkrétan egy szexklub.

Meg kéne botránkoznom. Sikoltva kéne menekülnöm, és rohanni az ellenkező irányba, hogy minél hamarabb eltűnjek innen. Ehelyett a földbe gyökerezett a lábam.

Ha őszinte akarok lenni, magam is szoktam fantáziálni. Néhány hónapja kitaláltam, hogy ellátogatok egy szexklubba, mert isten látja lelkemet, egyszerűen nincs időm randizni. Hiába keresgéltem a New Orleans-i szexklubok között, egyszerűen nem találtam olyat, ami kielégítené a fantáziámat. A Google jó eséllyel nem ismer olyat, ami nekem kéne, és a fórumokon sem találtam rá.

Egy igazi, rejtett szexklub.

Úrrá lesz rajtam az izgatottság. Olyan érzésem támad, mintha sikerült volna felfedeznem egy másik, titkos világot.

Látom, ahogy a fickó becsukja a szoba ajtaját, aztán lassan odamegy a nőhöz, és egy domináns mozdulattal lenyomja a vállánál fogva, hogy térdre kényszerítse. Olyan a pasas, mint egy hódító, aki épp készül birtokba venni a háborúban szerzett győzelmi zálogot. Mellkasán, felkarján törzsi jel tetoválások, és bőrnadrágot visel. Nagyon szexi.

Racionálisan gondolkodó énem azt mondja, nézzek másfelé, és ne tolakodjak az intim szférájukba, de én továbbra is az ajtó felé bámulok. Senki nem ront a szobába, és nem szól, hogy rossz helyre jöttem.

A nő vörös fehérneműt visel, és folyamatosan lefelé néz, én viszont nem vagyok ilyen diszkrét. Egyszerűen képtelen vagyok levenni róluk a szemem. Főképp, amikor a pasas feneke megfeszül a bőrnadrágban.

Megáll a nő előtt, és elengedi a vállát. Erősen belemarkol a szőke hajába, aztán hátrahúzza, hogy a nő képtelen legyen máshová nézni.

Látszik, hogy egymással vannak elfoglalva, egy pillantást sem vetnek a tükör felé, ahol én titokban figyelem őket. Vajon tudják? Bizonyára.

Aztán olyan hangerővel szólal meg a fickó, hogy két szobával arrébb is hallanám.

– Minden figyelmem a puncidé, szép kislány!

A szívem erősen kalapál, amikor egyik kezével az alsójába nyúl, széthúzza, és szabaddá teszi méretes erekcióját.

Az ajkamba harapok, hogy elnyomjam a sóhajtást, ami ösztönösen kitört volna belőlem. A fájdalom emlékeztet rá, hogy most egyáltalán nem álmodom.

Ez a valóság.

Csatát vívok a lelkiismeretemmel, mely azt súgja, forduljak el, és meneküljek, amilyen gyorsan csak tudok. Pattanjak be az autómba, és vissza se nézzek.

Minden józan gondolatom elszáll, amikor a fickó megfogja kőkemény, vastag farkát, aztán megszorítja, mielőtt a makkjával kezdene játszani. Ahogy erősebben szorítja, még keményebb, és nagyobb lesz. Az ajkam reszketni kezd, intim izmaim összerándulnak a látványtól.

Miért olyan izgató látvány, amikor egy férfi kielégíti magát?

Megmarkolja a nő haját, aztán közelít a farkával a szájához.

Jóságos ég! Ez nem kéne, hogy felizgasson. A tenyerem izzadni kezd, és erős lüktetést érzek a lábam között. Ha akarnám, se tagadhatnám, hogy erősen lázba jöttem.

Ilyen izgató látványban még soha nem volt részem.

– Ezt akarod? Ezért viselkedsz úgy, mint egy rossz kislány? – kérdezi elváltoztatott hangon a pasas. Olyan, mintha egy hangosbeszélőn keresztül mondaná, bár az is lehet, hogy csak a vér lüktet a fejemben, és ezért hallom másképp, mint a normális emberi hangot. Mindegy. A lényeg, hogy az erős, mély hangja önmagában is hátborzongató, és alaposan felkavarja az érzékeimet.

– Igen, uram – válaszolja a nő, miközben a szája szélét nyalogatja.

A fickó közelebb tolja a farkát a nő szájához.

– Mutasd, mennyire akarod!

Durva utasítása olyannyira felizgat, hogy a mellbimbóm megkeményedik. Elönt a forróság, és majd megsülök, amikor a nő az egyik kezével magához nyúl.

– Ne merj magadhoz nyúlni, míg nem szólok! Ha még egyszer a nedves muffodhoz érsz, addig ütöm a seggedet, míg vérvörös lesz!

Úgy összeszorítottam a combomat, mintha engem fenyegetett volna. Mintha engem dominálna. Mintha engem utasítana.

Bárcsak így lenne!

– Tedd a kezed a lábamra! Megdugom a szádat. Azt akarom, hogy emlékezz, ki uralja a terepet!

Halk nyögést hallok, és kilencvenkilenc százalékig biztos vagyok benne, hogy a nő volt az. Na jó, lehet, hogy csak kilencven százalék.

Minden izmom összerándul, és zihálni kezdek, amikor látom, hogy a nő a férfi combjára teszi a kezét, a pasas pedig fokozatosan tolja a farkát a nő szájába.

Istenem! Nézni sem tudom. Nem kéne odanéznem. Nem vagyok olyan mocskos, hogy szívesen nézzem az ilyesmit. Nem. Tényleg nem.

Mocskos hazudozó vagyok, mert amíg az előbbieket mantráztam, le nem vettem róluk a szemem. Ilyen erotikus jelenetet még filmben sem láttam, nemhogy élőben.

A pasas egy mozdulattal megragadja a nő állát, és félrefordítja a fejét. Még erőteljesebben tolja a farkát a nő szájába, aztán kijjebb húzza, így hol jobban, hol kevésbé látni.

Ordításától visszhangzik a szoba, melynek hatására egyre nedvesebb leszek a lábam között.

– Érzed? Még többet akarsz?

A nő nyöszörög, mint aki tényleg többet akar. A testem megborzong, és nyelek egy nagyot. A belső izmaim összerándulnak, amikor elképzelem, ahogy a fickó ledugja a farkát a torkomon. Hirtelen öklendezni kezdek, olyannyira megelevenedett a kép. Szó szerint érezni kezdtem a farkát a számban.

Akár én is lehetnék a nő helyében.

Ahogy a nő megmarkolja a pasas lábát, én is markolászni kezdek. Csakhogy nekem nem a fickó bőre jut, hanem a saját szoknyám. Két vékony pamutréteg. Ennyi választ el attól, hogy magamhoz nyúljak, és néhány másodperc múlva elélvezzek.

Az ujjaim megfeszülnek, mintha mozdulni akarnának.

Még csak gondolni se merj rá, Temperance! Eszedbe ne jusson!

A fickó lassít, és kihúzza a farkát a nő szájából. Aztán alaposan megmarkolja magát, és simogatni kezdi. Látható, hogy a nő továbbra is ég a vágytól. A teste megfeszül, miközben sóvárogva figyeli a férfi minden mozdulatát.

– Ma éjjel nem teszem többet a szádba. Inkább a hátsódat célzom, ha már incselkedtél velem. Előrehajolsz, így a muffodat is látom, és persze az apró segglyukadat is. Alaposan megkeményedem, ha arra gondolok, milyen piros lesz a feneked, mielőtt végleg beléd megyek hátulról.

A francba! Ez nem igazság.

Lenyelem az időközben összegyűlt nyálat, aztán addig hátrálok, míg az asztal sarkába ütközöm. Megtántorodom, és megmarkolom az asztalt, hogy megtámasszam magam.

Keresztbe fonom a lábamat, és előre-hátra ringatózom, nehogy a végén magamhoz nyúljak. Azért jöttem, hogy üzletet kössek, nem pedig élvezkedni.

Hiába próbálom magam emlékeztetni. Ahogy a fickó beszélni kezd, ismét elszáll minden realitásérzékem.

– Mondd, hogy tegyem magamévá a seggedet! Birtokoljam. Olyannyira, hogy soha ne felejtsd el, kihez tartozol.

A nő szája tátva marad, aztán nyalogatni kezdi a szélét.

– Igen, uram!

A fickó lenyúl, és kinyújtja a karját.

– Talpra!

A nő engedelmeskedik. Megfogja a férfi kezét, és méltóságteljesen feláll. Aztán a fickó egyre durvább lesz. Magának háttal fordítja a nőt, és arra kényszeríti, hogy előrehajoljon.

A szívem egyre gyorsabban ver. Összeszorítom a combomat, amikor a pasas letépi a nő tangabugyiját, és félredobja. Látszik a nő meztelen hátsója, és a nemi szerve.

Furcsa, de képtelen vagyok máshová nézni.

A szoknyámon keresztül a lábamba markolok, amikor a fickó újabb utasítást ad a nőnek.

– Tedd szét a lábad!

Határozott hangvétele arra ösztönöz, hogy én is engedelmeskedjek. Amikor a nő szétrakja a lábát, még pikánsabb látványt nyújt, mint az előbb.

Olyan forróságot érzek a lábam között, hogy hirtelen azt kívánom, bárcsak elvittem volna a szennyesem a mosodába, mert akkor most lenne rajtam bugyi, és nem a combom belső oldalán csurogna végig a nedvességem.

Úgy elfog a szégyenérzet, hogy összeszorítom a lábam, de még ez sem segít. Főképp, amikor a pasas rácsap a nő puncijára, aztán mozgatni kezdi a csípőjét, a nő pedig folyamatosan nyög.

Jóságos ég! Elnáspángolta a muffját.

A szám elé teszem a kezem, nehogy a kelleténél hangosabban sóhajtsak. Aztán megint az ajkamba harapok.

A fickó feldugja az egyik ujját, és ki-be járatja a nőben.

– Az enyém. Ha bárki másnak megmutatod, összekötözlek, és annyiszor viszlek a csúcsra, hogy kifulladsz az élvezettől. Ezt veheted fenyegetésnek is.

Kicsit hátrál, aztán hatalmas ütést mér a nő fenekére. A nő felsikít. A hátsóján látszik a férfi tenyerének nyoma, melyet a fickó eltakar, aztán hatalmasat markol bele. A nő üvöltése nyöszörgéssé szelídül.

– Kérlek!

– Tudod, hogy imádom, amikor könyörögsz. De emlékszel a szabályokra! Ha rosszul viselkedsz, nem kapsz semmit – teszi hozzá a férfi, majd újabb ütést mér a nő fenekére.

– Kérem, uram!

A nő nyöszörgése arra késztet, hogy kipróbáljam, milyen érzésben van része. Tudom, hogy nem ugyanaz, mégis alaposan nekiszorítom a fenekemet az asztal sarkának.

Tudni akarom, milyen lehet.

Úgy belém hasít ez a felismerés, hogy képtelen vagyok másra gondolni. Hihetetlen számomra, hogy tudat alatt ilyen szemérmetlen vagyok.

Vajon lehet az embernek spontán orgazmusa? Muszáj kijutnom innen. De az ujjaim belemarkolnak a faasztal sarkába, mintha csak így tudnék megállni a lábamon.

– Könyörögj!

A mellbimbóm kemény, mint a kő, miközben várom, hogy a nő könyörögni kezdjen.

Kérlek. Látni akarom.

Megteszi.

Szent ég! Most már biztos, hogy pokolra jutok.

A fickó az egyik kezével a farkát, a másikkal pedig a nő seggét markolja. A farka hegyét közelíti a hüvelybemenethez.

– Először a pinád jön! Hátul még nem állsz készen.

Lassan hiperventillálni fogok, úgy felgyorsult a légzésem.

Valamit tennem kell. Muszáj…

Ahogy a fickó behatol, és a nő felordít, minden józan gondolatom elhagy. Megállás nélkül nyomul, és ki-be járatja a farkát. Gyűlölöm ezt a nőt. Ki nem állhatom a tényt, hogy ő mindent megkap, amire én csak vágyakozom a háttérben. Irigykedve hallgatom, ahogy nyöszörög, és átadja magát az élvezetnek, miközben nekem nem jut más, csak a lábam között tátongó üresség.

Akarom. Kell nekem. Túl régóta nem éreztem, hogy… Régóta nem éreztem ilyet. Mi több: még ehhez hasonlót sem éreztem soha.

Ilyesfajta szexről eddig csak olvastam. És persze vágytam rá. Álmodoztam róla.

A nő egyre hangosabban sikolt, miközben a férfi mocskos szavakkal ugyan, de bókol neki. Lehunyom a szemem, és úgy teszek, mintha nekem mondaná ugyanezt.

A szoknyámba markolok, és centinként feljebb húzom. Többet akarok. Csak még egy kicsit…

– A pajkos titkárnőmnek jobb dolga is lehetne, mint magához nyúlni munkaidőben.

A mély, rezes hang hallatán az egész testem libabőrös lesz.

Megfagy az ereimben a vér, és mozdulni sem tudok a sokkhatástól. Nyikorogni kezd egy szék, és az iménti testetlen hanghoz hirtelen egy magas, széles vállú, fekete bőrmaszkos férfi társul. Kék szeme jobban csillog, mint maga a fény. Akárhová néz, úgy érzem, mintha meg akarna perzselni a tekintetével.

– Van valami mondandója, Ms. Smith?

A fickó ajkai csodásak – azt leszámítva, hogy nem a saját vezetéknevemen szólít vele.

– Nos, hát…

Keresem a szavakat, hátha sikerül magam kifejezni ebben a kellemetlen helyzetben.

– Én… Nagyon sajnálom. Azt hiszem, a rossz…

Összevonja a szemöldökét, de a szeme továbbra is úgy csillog, mint az előbb.

– Velem nem szoktak vitatkozni a saját irodámban. Ez szabály, Ms. Smith.

– Azért jöttem, hogy… – próbálkozom ismét rávilágítani a tévedésére, de megint félbeszakít.

– Majd én eldöntöm, miért jött – válaszolja kategorikusan, és tesz felém egy lépést. – Azért jött, mert én önt akarom.

Alaposan az ajkamba harapok, amikor egyik karját kihúzza a zakója ujjából, majd a másikat is. Ahogy mozog, megfeszül rajta a személyre szabott fehér ing. Széles válla, izmos bicepsze, és karcsú dereka van.

Azt a mindenit! Nagyon szexi az öltönye.

– Ha még tíz másodperc múlva is az irodámban van, úgy veszem, mintha igent mondana a vágyaimra.

Az ajtóra bámulok, aztán ismét rá, amikor elkezdi a visszaszámlálást.

– Tíz…