Valami Buddhizmus

Tánczos-Pataki Fruzsina

2019

Illúzióromboló Könyvtár

énkiadom.hu

Minden jog fenntartva!

Korrektúra: Plazzeriano Gábor

Köszönet Buddhának és minden érző lénynek!

A nem érzőknek is. 1

„Bárhogyan is fogjuk fel a dolgokat, ahhoz képest a valóság maga mindig más.” 2

Írásom célja, hogy felkeltsem azok érdeklődését, akik még nem hallottak Buddha tanításáról, a Dhammáról.  Megpróbálom  Buddha  (esetleg  meg  nem  értett)  szavait  a  fiatalok  által  is  érthető

nyelvezetre lefordítani, érdekessé tenni. „ A fordítás mindig ferdítés is”  – mondta Kosztolányi, de remélem,  hogy  Buddha  tanításának  átadása  felülemelkedik  a  ferdítéseimen,  mivel  megpróbál közvetlenül a valóságra rámutatni, így szólva ahhoz, aki itt és most éppen jelen van. További célom a gyakorló bódhiszattvákat arra inspirálni, hogy a csodálatosan gazdag buddhista irodalommal és változatos közösségekkel jobban megismerkedjenek.

Nem szeretném, ha szavaim nyomán bárkiben a Dhamma hierarchikus elrendeződésének képzete alakulna ki, vagy erősödne. A megfogalmazott feszültségek inkább (ön)karikatúrák, mint kritikák.

Kérem az olvasót, hogy ezeket ne bírálatnak, hanem tanítói módszernek tekintse! Akár ügyes, akár ügyetlen, akár ügyefogyott is az.

Jóka Daisi szavait észben tartva:

„Ne ócsárold az eget, amit egy szalmaszálon át nézel...” 3

Igyekeztem az irányzatokat egy másik iskola szavaival bemutatni, támogatni, így rámutatva arra, hogy szerintem egyetlen Tan létezik, amit mindig más és más köntösben tálalnak, igazodva a korhoz, a földrajzi adottságokhoz és a társadalmi igényekhez.

A mű olvasható úgy is, mint egy kisregény. A lábjegyzeteket mellőzve is teljes élményt nyújt.

Azonban aki kíváncsi a mögötte lévő tanításokra, az idézetek eredetére, az bátran olvassa el azokat!

A szó szerinti idézeteket dőlt betűkkel szedtem, míg az átdolgozottak forrását lábjegyzetben adom meg.

Történetem a nem túl távoli jövőben játszódik.

Az ezredforduló utáni évtizedekben a világ elbutulása és a tudatosság pusztulása olyan mértéket öltött,  hogy  az  embereknek  nem  volt  igényük,  csak  egy  mesterségesen  kiszínezett  világban, úgynevezett Szamszárában vegetálni. Innen az egyetlen kiutat csak Buddha tanítása nyújtotta, amit túl kockázatosnak tartott az akkori politikai és vallási vezetés, így elkezdtek egy lejárató kampányt és ezzel együtt egy igen erős üldöztetést is a Tan gyakorlóival szemben. Az embereket tökéletesen tudták manipulálni az oktatáson, médián, egészségügyön keresztült, az esetleges ellenállókat pedig finoman rávezették az „igaz” hitre. Viszont

„Amíg oka van a cselekedeteinknek, addig a cselekedeteink okozatok.” 4

A szereplők a képzelet(em) szülöttei. Ha mégis bárki bármilyen hasonlóságot vél felfedezni, az nem a véletlen műve.

Előjáték

„Semmi nincs, mi visszahúzza,

az emlékháló szétszakad,

Száll magasba tó hattyúja,

és mindent, mindent hátrahagy.„ 5

1. Szenvedés.

„Bús szerelmünkből nem fakad

Szomorú lényünknek a mása,

Másokra száll a gyermekünk,

Ki lesz a vígak Messiása,

Ki majd miértünk is örül.

Ha jönnek az új istenek,

Ha jönnek a nem sejtett órák,

Valamikor, valamikor

Kipattannak a tubarózsák

S elcsattan hosszú csoda–csók.

Mások lesznek és mink leszünk:

Egy napvirág–szemű menyasszony

S egy napsugár–lelkű legény.

A tubarózsa illatozzon

S áldott legyen a mámoruk.

S áldott legyen, ki: te meg én,

Ki az övék, kiért mi sírtunk,

Kit forró lázunk eldobott,

Öleltetőnk, kit sohse bírtunk,

Ki másoké: a gyermekünk.

Kit napvirág és napsugár

Új igére, új dalra termett,

Áldott legyen, ki eljövend,

Az idegen, nagyálmú Gyermek,

Kit küldtek régi bánatok.”  6

Május

A basszus mélyen a fülében búgott. A füstös félhomályban, a gyakran felvillanó lámpák fényében látta, hogy a lány közelít felé. Csípője úgy ringott jobbra-balra, hogy szinte beleszédült, ahogy figyelte.

– Hé, Tré! – tört utat magának az álmodozásán és a zenén át barátja, Nándi hangja.

– Hát el tudsz képzelni ennél nagyobb boldogságot? – kérdezte az orrát szívogatva, majd fejét belefúrta az ölében ülő lány csupasz mellei közé.

Nos,  tudott.  Elegáns  mozdulattal  előrehajolt,  és  orrába  helyezve  az  összetekert  bankót, határozottan felszippantotta a Nándi által előkészített porcsíkot.

– Ez most jó lesz! – gondolta fejét hátra hajtva. Becsukta a szemét, és várt. A zene egyre jobban lüktetett a testében. Érezte, hogy ő a zene, hogy eggyé válik a környezetével. A Mindenséggel!

Kifújta a levegőt, és kinyitotta a szemét. – Igen! – gondolta. De valami motoszkált benne. Valami, amit nem tudott megmagyarázni. Ami egy ideje nem hagyja „boldognak” lenni. Miért? Miért nem

lehet  újra  olyan  boldog?  Valami  befészkelte  magát  a  gondolataiba,  és  csak  egyre  növekszik, növekszik. Akármennyire is próbálja elnyomni különféle módszerekkel, mint például a kokainnal vagy az alkohollal, nemhogy csitulna, egyre erősödik. 7

Pedig ő tényleg mindent megtesz.

Így hát a poharáért nyúlt, mikor is a lány éppen odaért, átlépett a térdén, kezével visszanyomta a vállát a bőrfotel hátának, és az ölébe ült. Haját hátravetve hozzáhajolt, és a fülébe súgta: – Boldog szülinapot! – majd lassan elkezdett táncolni. Tré figyelte a lányt, és várta a boldogságot. Ekkor megjelent látómezejében Nándi keze, benne egy füstölgő jointtal, amibe jó mélyen beleszívott.

Miközben lent tartotta, arra gondolt, hogy „az élet olyan, mint a füst. Elillan, mielőtt még igazán boldog voltál.” 8

Majd kifújta.

Érezte a lány illatát. A bőre puhaságát, feszességét...de valaki figyel, és gondolkodik odabent.

Nem hagyja, hogy csak érezzen. Élvezzen.

Elég! Valaki szedje már ki a fejéből! Ő ezt nem akarta! Nem kérte! Lehet, hogy valakik figyelik és egy  chipet  juttattak  a  fejébe,  ezért  nem  tud  rendesen  gondolkodni.  Vagyis,  nem  tud  nem gondolkodni.

Érezte, hogy gyorsabban ver a szíve, és már látta magát, ahogy törölközővel a nyakán9 harcol az idegenekkel. Ekkor Nándi odanyújtotta a poharát, amiben összekoccantak a jégkockák, ahogy a szájához emelte azt, és leengedte a torkán egyszerre.

Majd elájult.

A nap kezdte erősebben melegíteni az arcát. Érezte, hogy a beton forró a karja alatt.

A hátán feküdt.

Résnyire kinyitotta az egyik szemét és körülnézett. Nándi pár méterre tőle a füvön aludt. Ismerte a helyet. Mostanában többször is ébredt itt. Az alkoholtól szédült, hiszen alig pár órája lehetett, hogy kihozták a bárból.

– Miért? – Kérdezte magától és olyan kilátástalannak vélte helyzetét, hogy egy könnycsepp gördült le az arcán, belecsurogva a fülébe.

– Segítség! – nyöszörögte.

– Hát senki sem látja, hogy hogy szenvedek? – gondolta magányában.

– SEGÍTSÉG! – kiabálta.

Ekkor valaki kitakarta a Napot, mire Tré hunyorogva kinyitotta a szemét. Egy nem túl magas, kopasz férfi mosolygott rá. Különös karperec csillant meg a kezén, ahogy ruháját meglibbentve

lefeküdt mellé a földre.10