Karinthy Frigyes

Szavak pergőtüzében

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2019

EPUB ISBN 978-963-453-608-6

MOBI ISBN 978-963-453-618-5

TARTALOM

1933

MAZSOLAKENYÉR
MINDENRE KÉPES BREHM VAGYIS ALKALMAZOTT ÁLLATISME
ZSINÓRPADLÁS
ÉLETEK REGÉNYE, REGÉNYEK ÉLETE
CORIOLANUS KONTRA ÖDIPUSZ
LÁZADÓ TEST
RAJONGÓ IFJÚSÁG?
TECHNOKRÁCIA? THEOKRÁCIA?
A MAGÁNTULAJDON KOMÉDIÁJA
VERSEK ÁRADÁSA
RADÍROZNI VAGY NEM RADÍROZNI
MARLENE DIETRICH AZT IZENTE...
ALADIN ÉS ALADÁR VAGY A JÓ MODOR ISKOLÁJA
MINDENFÉLE
REKLÁM ÉS PROPAGANDA
AUTODAFÉ, DO. X. NIRVÁNA
SZAVAK PERGŐTÜZÉBEN
LÉLEKBÚVÁR
A LÉLEK ARCA
"BESZÉLJEN BALASSI BÁLINTRÓL..."
HALLÓ, HALLÓ, ITT RÁDIÓ SZÍNHÁZI ÉLET
SZÜKSÉGLET ÉS DIVAT
MUMUSOK
EBCSONT SE FORR BE KÖNNYEN - ÉS EGYÉB KUTYABAJOK
A HAJÓTÖRÖTT ÉLET RONCSAI KÖZT
ARANYSZÁJÚ SZENT CÉGVEZETŐ
ÉS MIT SZÓL EHHEZ AZ UTCA?
ZAJTALAN BOMBAVETŐ
REND
NÉGY LITER LEVEGŐ
SZÁRNYATLAN ANGYALOK
N. O. É.
A NAP SZENZÁCIÓJA
VIGYÁZAT, ROBBANUNK!
A STERILIZÁCIÓ
KARINTHY FRIGYES IRODALMI LEVELE
EGYOLDALÚ BESZÉLGETÉS TOMIVAL
RÁKÁSZOK
LÉGTORNÁSZ ÉS RIPORTER
GANDHI MEGINT ESZIK
CSÉNZS
A MEGHOSSZABBÍTOTT SZÜNIDŐ
HÁROMSZÁZÉVES KÁRTYAVÁR
ESTI KORNÉL, A KÖLTŐ - KOSZTOLÁNYI DEZSŐ, AZ EMBER
GYÁSZHÍR AZ EMBERNEK
ERKÖLCSÖK HŐMÉRŐJE
FŐNYEREMÉNY
A FOTOGRÁFUS
RÉGÉSZEK BUDAPESTEN
LELKI FÉNYŰZÉS: GONDOLAT
"TÜNDÉRLAK MAGYARHONBAN"
A SZISZTÉMÁS EMBER
SCHNABEL NAGYMAMA, A TECHNIKUS
ÖNZETLEN ROSSZASÁG
ÚJ TÁRSASJÁTÉKOK
EGY TÉMA ÍRÓT KERES
HAPPY ÉS UNHAPPY
FÉNYKÉPEK
VÉSZFÉK
GÉPISTEN, JÖJJÖN EL A TE ORSZÁGOD
ESZPERANTÓ ÉS EUGENETIKA
KARÁCSONYORSZÁG
PORSZEM
KIMENT-E A SZERELEM A DIVATBÓL?
BABITS KÖNYVE

1934

SRÉGEN ÁLLÓ ÍRÓASZTAL
RAGADOZÓK
FORRADALMI SZAKÁCSKÖNYVEM
A MAGYAR ÍRÓ
"A KALAPOM CILINDER"
SIKER ÉS ÉRVÉNYESÜLÉS
EGY JÓ KIS DUMA
ÁLLATOK, EMBEREK, GONDOK
HÚSVÉTI AJÁNDÉK
EGY POGÁNY LÉLEK MEGTÉRÉSE
GÉPEK DZSUNGELJE
PARNASSZUS A BEKETOWBAN
KONFERANSZIÉK VILÁGKONFERENCIÁJA
BŐRHARISNYA ÉS GÉPMADÁR
A NEVETSÉGES NEVETÉS
MAGÁNÜGYEK ÉS KÖZÜGYEK
LAZA LELKI TARTÁS
VÁLTOZATOK A RÉGI HÚRON
SZTRATOSZFÉRA-REPÜLŐK
HÉTFŐN, TIZEDIKÉN: VILÁG VÉGE
BRÓDY SÁNDOR
SZÁMOK ÉS TÉNYEK
PETŐFI AZ ÖTVENPENGŐSÖN
NÉGY NAPOM AZ ILLATOS UTCÁBAN
MŰVÉSZETI TANÁCS
KI AKAROK BÚJNI A SODROMBÓL!
RÁDIÓBARÁTOK EGYESÜLETE
FELSŐLÉGCSAVAROS REPÜLŐGÉPET VESZEK
TÚLVILÁGI UNALOM
TERMÉSZETRAJZÓRA AZ ANGYALISKOLÁBAN
ŐSZINTÉN...
A JUBILÁLÓ
SZILVESZTERI KIÁRUSÍTÁS
ÍGY ÍRTOK TI

1935

ULTIMA RATIO REGUM
TÁRSASÁG, FORGÓKORONG
A MI IDŐNK KÖVETKEZIK MOST!
"MINDENÜTT ABLAKOKAT LÁTTAM..."
NEHÉZVÍZ
A MÉLTÓSÁGOS ASSZONY TRAFIKJA VAGY AZ ELADÁS MŰVÉSZETE
BODRI
PROGRAMBESZÉDEM
"A HIVATALNOK PACKÁZÁSAI"
KÉT SZOBRÁSZ ÉS EGY SZÍNÉSZ
A HOLD ÉS FÖLD
A LÉLEKIDOMÁR
JELES SZÓBELI ÉRETTSÉGI 2150-BEN A MAGYAR IRODALOMBÓL
FICK MEG A CSÍK MEG A FISCHER
VACSORA, EGY FEKETÉVEL
DIE HISTORISCHE HALÁSZKUNYHÓ VAGY A KÖLTŐ, A HALÁSZ ÉS A FOTOGRÁFUS
MÉG A SZÁNK SE ÉR ÖSSZE INGYEN...
DREYFUS MEGHALT
TEDDY ÉS A SÜKET DUMA
ÉRDEKELVE VAGYOK!
CIGÁNYBANDA AZ ORSZÁGÚTON
ÉLŐLÉNYEK A ZENEKARBAN
HALÁL A STRANDON
KÉSELÉS A LÁGYMÁNYOSON
KITALÁLNI ÉS FELTALÁLNI
HA MÁR SZABADTÉREN...
PRÓBÁLJ MÁSRA GONDOLNI, HA TUDSZ
MÉRSÉKELT ÉGÖV
LÉLEK A FILM KESKENYVÁGÁNYAIN
EGY ÁLLAM ÉS EGY HUMORISTA
MOLNÁR FERENC TISZTÁBBAN KÉPVISELI A FRANCIA SZELLEMET...
JAROSI ANZA IKAGADESZKA
VILÁGREKORD - HÚSZ KILOMÉTER ÓRÁNKÉNT!
"ESTE, A PARKBAN, A HALK SZIKOMÓROK..."
HALLÓ, AZ EST! LONDON
OROSZLÁNRA VADÁSZTAM MA REGGEL
BUDAPESTI BOKRÉTA GYÖNGYÖSÖN
BOSZORKÁNYKASTÉLY ÉS KOLERABACILUS
A PESTI IRGALOM HEGYE ..
"ISTENEK ELEDELE
HAZUDNI, MINDHALÁLIG
VILÁG SZÍNJÁTÉKA
VALÓSÁG VILÁGA
ÉLETEM STATISZTIKÁJA
KISTEXT A FARKAS JEGYÉBEN
SAJÁT KÜLÖN EGYPERCES DETEKTÍVREGÉNYEM
MOSCHLECK-KENŐCS
A BÁRZSING BALLADÁJA
"SZOMORÚ VASÁRNAP"
"ELTÖRTÉK A HEGEDŰM..."
ELLENTÉT
MICIMACKÓ MEGÉRKEZETT
FÖLDÖNFUTÓ GAZDAGOK
SZOPHOKLÉSZ MEGHAL, SHAKESPEARE ÉL
KÖLTÉSZET A KÖNYVKIRAKATBAN
PÉNTEK, TIZENHARMADIKA, LUCA NAPJA
PIROS
MIRE KÉPES AZ EMBER
GOMBÓCVERSENY
MONDD MEG ŐSZINTÉN - VOLT VELE DOLGOD?
MIT TEGYEN AZ ÍRÓ A HÁBORÚVAL SZEMBEN?

MAZSOLAKENYÉR
Egy furcsa kor keresztmetszete

Az év utolsó napján, régi szokásom szerint, eldobom témanoteszemet, újat kezdek, mint jó újságíró, aki megtanulta, hogy a közérdeklődés szempontjából többet ér a holnapi napra egy aktuális verébgyilkosság, mint ma egy egész túzokbirodalom összeomlása, amiről reggelre kelve a kutya se beszél többé. Hevenyében azért átlapozom a noteszt, talán maradt benne, kihúzatlanul valami, amit még fel lehet használni.

Ezt a szót találom: "Mazsolakenyér".

És alatta, zárjelben: "Gazdasági viszonyok Görögországban".

Végre, némi töprengés után, eszembe jut. Világjárt szakember megbízható adatnak mesélte, a balkáni nyomorúság példájaképpen, hogy Görögországban kenyérmag hiányában a devizapolitika következtében nyakukon maradt rengeteg mazsolát szárítják és őrlik meg kenyérnek - egy adag liszt, két adag mazsola, ez az arány.

Az első, olcsó képzettársítás, egy hírhedt szállóige, a történelemből. Már nem is tudom, melyik főhercegnő mondta a forradalom előestéjén, felemelve szépívű, csodálkozó szemöldökét: "Hogyan? A népnek nincs kenyere? Dehát miért nem esznek kalácsot?"

Úgy látszik, ötnegyed évszázad után, az örök válság megoldásának ez a ragyogó ötlete valóra vált. A nyomorgó nép kenyér híján ráfanyalodott a kalácsra, annak is legértékesebb, hogy úgy mondjam, legkalácsibb alkatrészére, megeszi a mazsolát úgy és azért, ahogyan az anekdotabeli kávécsempész biztosította a gyanakvó fináncot, aki nem akarta elhinni a kávéról, hogy az madáreledel, mivelhogy azt nem eszi meg a madár: "Micsoda? Nem eszi meg? Nem kap mást!"

*

Nehéz dolga lesz korunk történelemírójának képet adni a "gazdasági világválság" külső tüneteiről. A forradalmak előtti népnyomor történelmi közhelye a lefelé licitált életszükségletek alsó határát veszi példának, ha a szegénység és nyomorúság riasztó végleteit kell ábrázolni. Dózsa György népe fakérget früstökölt, az ostromolt Párizs "dejeuner"-je patkánypecsenye volt, sáskát ettek a pusztában vándorló zsidók és Dumouriez katonái szalmába göngyölt lábbal harcoltak egy világ ellen. Ezek világos és érthető példák, nem kell hozzájuk magyarázat. Jelentenek egy nyilvánvalóan megromlott és elviselhetetlen állapotot, elmúlt hibák és bűnök következményét, javak elfogyását, erők kimerülését, szervezetek kahexiás lesoványodását, szervek betegségének tüneteként, ahol már csak sebészi beavatkozással lehet segíteni, ha egyáltalán lehet.

De hogy fogja megérteni a huszonegyedik század kutatója ennek a furcsa, új fogalomnak, ennek a fából-vaskarika-tételnek a jelentését, amit ma, mint valami egyszerű és természetes magyarázatot használ a szakember, "túlprodukció, mint az általános nyomor főoka" ugyanabban a században, mely a közlekedésnek, tehát a javak elosztásának győzelmes forradalmát harcolta ki a technikában? Hogy a kávét a tengerbe öntik és a mazsolából kenyeret csinálnak, ez a kuriózum elképzelhető holmi barbár szigeten a földrajzi felfedezések aranykorában, amikor Cortez Ferdinánd martalócai üvegcserepen vettek szanaszét heverő valódi aranykoloncokat a műveletlen és elszigetelt vadaktól - de hogy egyeztessük össze ép ésszel a cserekereskedelemnek ezt a primitív rablógazdaságát a másodpercek alatt egész Földgolyót értesítő hírszolgálat, s az egyhetes világ körüli utak hajnalhasadásával?

*

Valahogy eltévedtünk.

S aki eltévedt, annak a számára a szerencsétlenség szempontjából nagyon mindegy, hogy hol tévedt el: afrikai homoksivatagban vagy egy európai aranybánya útvesztőin és sikátoraiban. Képzeljék el az utóbbi esetet, egy új Robinzont, aki fölött az aranybánya látogatása közben beomlott a kijárat. Mennyivel kedvezőtlenebb a helyzete ősének, a lakatlan, de természetadta kincsektől változatos sziget uránál! Ott víz és levegő és növények és állatok állottak rendelkezésére - itt meg csak arany, arany, semmi más! Aranyból kell kifaragnia mindent, amire szüksége lehet, egy egész csomó dolgot, amire ez az anyag nem alkalmas: cipőzsinórt aranyból és kefét aranyból és fogpiszkálót aranyból, feltéve, hogy lesz mit kipiszkálni a fogából, mivelhogy az aranyat mégse eheti meg - bizonyos, hogy egy hét múlva nagyon jó üzletet csinálhat vele bármelyik kucséber, ha véletlenül lekerül hozzá, hogy olcsó portékájával üzletet csináljon.

A kapitalizmus végeladást rendez, kiárusítja a raktárt, minden elfogadható áron. Olcsón kaphatók a legdrágább, féltve őrzött kincsek, szellemiekben is.

Vigyázz, költő, te is a csődtömegben vagy! örülhetsz, ha lelked aranyából telik majd koldusbotra.

Szerettem volna külföldre utazni, légijáratok iránt érdeklődtem. Kiderült, hogy télen szünetelnek - nem az időjárás miatt. Nagy deficittel zárult az utóbbi három év mérlege, nincs pénz repülőgépre, megakadt az egész ipar.

Nem siette el dolgát az egész diadalmas technikai fellendülés egy-két évszázaddal?

Úgy hat rám az egész művelt és civilizált Euro-Amerika nagyszerű "modern" berendezkedése, mint a tönkrement spekuláns lakásában a hitelre vásárolt csillár és gépzongora.

Pesti Napló - 1933. január 1.

MINDENRE KÉPES BREHM
VAGYIS ALKALMAZOTT ÁLLATISME
(Újévi ajándék)

Nékem nincs egyebem kedves olvasó, amit újévi ajándékul adhatnék Neked. Tudom, hogy szeretsz játszani - de a játékszer drága, adok Neked abból a fajtából, aminek bőviben vagyok: szójátékot.

Hogy egész évre el légy látva vele.

Ebben az évben jött divatba ez a hüle vicc.

Hogy hívják a kis alligátort? Nem tudod? Hát alig-aligátor.

S mielőtt magadhoz tértél, jött az újabb. Na és a kis rókát? Apróka. És a kövér fókát? Pufóka. És a jóllakott elefántot? Telefánt.

Addig mérgesítettek ezzel a marhasággal, míg tegnap este egy ismerősömet, aki megvádolt, hogy csak azért bosszankodom, tizedszer szenvedve el ezt a négy szellemes kérdést (egész évben nem hallottam többet), mert egy savanyú fráter lettem, és mert én nem tudok már ilyen jó vicceket csinálni, ezt az ismerősömet galléron fogtam, lepöndörítettem magam mellé, és azt mondtam neki, Cyrano modorában ("mondhatta volna szebben, kis lovag"): "Most pedig nem eresztem el a gallérodat, amíg végig nem hallgatsz százhúsz darab hasonló szójátékot, amiket kapásból, így, ahogy hallod, megállás és lélegzetvétel nélkül belerögtönzök a hasadba - itt egy darab papír, jegyezd!"

És százhúsz kilométeres tempóban diktálni kezdtem, alig tudta gyorsírni:

1. Öreg krokodilus = krokodilona
2. Éhes bálna = zabálna
3. Züllött medve = elvetemedve
4. Vidám mókus = nevetke
5. Csukáné férje = kancsuka
6. Kecskegida = gyerekecske
7. Nyűgösködő fogas = nyafogas
8. Zsidó disznó = kósertés
9. Ma született üsző = mariska
10. Hiú ünő = feltűnő
11. Kövér sas = hasas
12. Három macska = hármacska
13. Gyors ürge = fürge
14. Apátlan-anyátlan vakond = árvakond
15. Sebzett denevér = mindenevér
16. Félénk puli = lapuli
17. Kis pincs = pincsőke
18. Tíz agár = agárda
19. Vidám dog = boldog
20. Szegény sóshering = sóhering
21. Mozgó ászkarák = mászkarák
22. Kamatra dolgozó ázalék = százalék
23. Rosszkedvű cethal = ecethal
24. Ostoba márna = szamárna
25. Éhes atka = falatka
26. Sok borz együtt = táborz
27. Lyukas cipőjű százlábú = féllábú
28. Skót gorilla = zsugorilla
29. Nőstény hermelin = fraumelin
30. Elmebeteg sügér = mesügér
31. Gyászoló izraelita veréb = süveréb
32. Jasszpacsirta = apacsirta
33. Tönkrement tehén = pleitehén
34. Bánatos mormota = szomormota
35. Becsapott liba = libalek
36. Lesben álló bak = silbak
37. Csinos kis cserebogár = csecserebogár
38. Buta darázs = badarázs
39. Kacér őzike = főzike
40. Lepkéné "in flagranti" = meglepke
41. Heccelő szitakötő = uszitakötő
42. Hanyatló értelmű tulok = butulok
43. Búcsúzó pávián = pápávián
44. Téli vadkacsa = évadkacsa
45. Hízelgő kacsa = kacsacsener
46. Az én kis csimpánzom = kicsimpánz
47. Nagy csiga = csigmond
48. Félénk pulyka = lapulyka
49. Duzzogó strucc = struccol
50. Kórházi poloska = ápoloska
51. Óriásszúnyog = iszúnyog
52. Két összeütköző bolha = karambolha
53. Rozmár fehérneműje = rozmaring
54. Szégyenlős tapír = tapirul
55. Ordító bölény = bömbölény
56. Bánatos seregély = keseregély
57. Öreg boa = oboa
58. Büszke kobra = dekobra!
59. Lábadozó kígyó = kigyógyul
60. Nem időszerű skorpió = máskorpió
61. Cifra skarabeusz = maskarabeusz
62. Híres tetű = ismertetű
63. Az egész világon elterjedt moszkitó = kozmoszkitó
64. Kikergetett moszkitó = moszkitolonc
65. Sokat beszélő polip = papolip
66. Jó előadó polip = polipinszkája
67. Serdülő masztodon = kamasztodon
68. Konzervatív paradicsommadár = maradicsommadár
69. Teherhordó pelikán = cipelikán
70. Éneklő pelikán = pelikántor
71. Együgyű flamingó = maflamingó
72. Hős kaméleon = kaméleonidász
73. Pukkadó banka = robbanka
74. Vagyonát elvesztett tigris = fatigris
75. Öreg oroszlán = koroszlán
76. Sok zerge = ezerge
77. Haragos vipera = csipera
78. Mérges öszvér = bőszvér
79. Vipera mint corpus delicti = viperanyag
80. Rágalmazó fogoly = ráfogoly
81. Ingerlékeny spitz = auspitz
82. Kardhal, akinek viszket = vakardhal
83. Szerelmes tapír = pistapír
84. Vádaskodó holló = koholló
8 5. Pucér termesz = termesztelen
86. Ostoba jaguár = hójaguár
87. Nevető hiúz = hihiúz
88. Meginterjúvolt atka = nyilatka
89. Vékony cincér = cincérna
90. Makacs tücsök = tücsökönyös
91. Tudós tücsök = betücsök
92. Filozófiailag képzett antilop = kantilop
93. Becsületes gazella = igazella
94. Kis bagoly = babagoj
95. Kan terrier = misterrier
96. Verekedő rigó = hirigó
97. Kis cinke = picinke
98, Politizáló giliszta = gilisztavezető
99. Nomádérzésű angolna = barangolna
100. Fekete gerlice = négerlice

Tovább nem tudtam eljutni, szellemes ismerősöm térdre esett, és úgy könyörgött, hogy hagyjam abba, soha többé nem bánt. Bár ilyenformán húsz darab bennem maradt, megkegyelmezek az olvasónak is, csak még azt közlöm vele, hogy Brehmben nem százhúsz, hanem legalább ötvenezer állatnév van, és én mindegyikre csinálok szójátékot, ha rosszul viseli magát az új esztendőben - egyelőre, hogy lássa nagylelkűségemet, arra figyelmeztetem, hogy csak kutyafajta van vagy ötszáz, s ezekből én, befejezésül, egyetlenegyet említek csak meg, Rintintint, akit, ha maga is tudna ilyen remek szójátékokat csinálni, bátran minősíthetnénk alulírott szerény elnevezéssel:

KARINTINTIN

Színházi Élet, 1933. 1. szám

ZSINÓRPADLÁS

"De úgy nézek már bűnt s erényt,
Mint egy kiolvasott regényt."

(Reviczky)

Gyermekkoromban igen élénk rokonszenv és ellenszenv fűzött a tárgyakhoz. Jól emlékszem egy karosszékre a szalonban, fehér porcelán gombokkal kirakva, ez a karosszék öreg volt és jóságos, megértő, kicsit elfogult, titokban mindig nekem adott igazat, ha összekülönböztem a felnőttekkel. A kis fiókos szekrénynek görbe lába volt, cinikus kis nyomorék, mindent viccesen fogott fel, fölényesen röhögött rajtam, és próbált megnevettetni, ha dühösen sírtam valami méltatlan sérelmen. Csattogó fogazatával a zongora vérszívó vadállat volt ebben a társaságban, a falióra beteg, szórakozott, köhögős, kényes és nyafka öregúr, fáslival a nyakán. Három egyforma támlásszék közül kettő engesztelhetetlen haragban állt egymással, mióta az eszemet bírtam, hiába próbáltam kibékíteni őket - a harmadik nőiesen gyönge és ijedős, sokat sírdogált miattuk, lehet, hogy rajta vesztek össze. Legjobban egy sámlitól féltem, képesnek tartottam, hogy éjszaka rám ront, és megfojt mellső lábaival. Ma már tudom: a Miki egér világa volt ez a törvénytelen, boldog őskor, mielőtt a mechanika és anyagszerűség alkotmánya megszületett. Később értesültem a szigorú rendeletekről, amiknek az egyéniségek alávetve, sajnos, nem tekinthetők többé egyéniségnek: nehézség, szabadesés, halmazállapot. De mert szükségem volt rá, hogy érzelmeimre fedezetet találjak, átvittem a tárgyak tulajdonságait az élőlényekre - eleinte az állatokkal és növényekkel kísérleteztem, de olyan határozott és körülírt és állandó jellemmel és kedéllyel találkoztam náluk, hogy képzeletem csakhamar megunta a dolgot - olyan lényt kellett keresnem, akiben éppen úgy megvan a kutya hűsége, mint az oroszlán vadsága, a kanári kedves affektálása és a keselyű keserű pátosza. Így kezdődik az embertársainkkal való barátkozás, abban a rendíthetetlen, boldog hitben, hogy végre magamhoz hasonlóra bukkantam, százarcú valamire, önmagát soha meg nem ismétlő igazi életre az időben, mely soha vissza nem szalad, mely nem áll, mindig előrerohan, ugyanazt a pillanatot fel nem újítja - csak hozzá hasonló csoda tarthat lépést vele, mindig hozzá, az egyetlen pillanathoz idomuló, mindig új tartalommal megújuló jelent a múlthoz mindig hozzáadó, egyre gazdagodó eszmélet: az ember, eszményi partner a legszebb és legizgalmasabb játszmában, öröm és szenvedés kártyáival, a Jelen nevű játék játszótársa, aki szabályait betartja a játéknak, de kötelező törvényét nem ismeri el.

*

Idősebb írótársak hátrahagyott írásait lapozgatva, úgy látom, mindenkinél úgy negyvenen felül kezdődik el ez az állapot, ez a lelki tartás, amit egyre jobban, egyre gyakrabban figyelek meg magamon. Az ember húszéves korában csinál magának egy képzelt világot, gazdagságban és sokrétűségben egyenértékűt a valódival, s ehhez körülbelül húsz évig ragaszkodik makacsul és görcsösen. Ennyi idő kell hozzá valószínűen, hogy a mérleg egyik serpenyőjében lassan felgyűlő, egymásra rétegeződő tapasztalatok túlsúlyba kerülve, egyszer csak felbillentsék a másikat, melyben a kezdettől fogva változatlanul küzd az érvényesülésért a Hit, hogy hozzánk hasonló, lelkes lények vesznek körül bennünket. A szemünkből sugárzó vonzalom és rajongás kialszik, lehull, mint valami tüzes hályog, szemünket dörzsöljük, és csodálkozva nézünk körül.

*

Nem tudom, így vagytok-e velem ti is, mint én veletek, kortársaim. A magasba röppenve nemhogy kitágult volna a láthatár, egyre szűkebb lett, s egyszer csak fejemet tetőbe ütve, zsinórpadlásszerű helyiségben találtam magam.

Furcsa rögeszme, különös látomás, sajátos hallucináció, kedves doktor úr - engedje meg, hogy mint intelligens elmebeteg, magam mondjam el a tüneteket.

Drótokat látok, doktor úr, körülbelül egy éve, drótokat a levegőben, amit azelőtt üresnek láttam. Drótokat egyre sűrűbben, egyre biztosabban, abban a pillanatban, mikor elevennek hitt embertársam megmozdul, vagy megszólal mellettem. Elég szép számú, de korántsem túl sok drótok rendszere lóg alá, egyik a kezét emeli, másik a lábát, harmadik a nyelvét, negyedik a feje búbján tűnik el, úgy látszik, belülről mozgatja agyvelejét. S mivel látom a drótokat, azt is észreveszem már, hogy egy másodperccel előbb mozdul meg, mint a beléjekapcsolt testrész - egy állandó kellemetlen és mindent elrontó komikumféle idegesít és zavar, beszélgetés, érintkezés közben - előre tudom, hogy testének és értelmének melyik része fog megmozdulni a következő pillanatban.

Vége a váratlan csoda örömének, meglepetésnek és várakozásnak, az egészséges élet értelmének. Mióta ezek a drótok ott kereszteződnek szemem előtt, feladtam minden reményt, hogy szavamnak és cselekedetemnek valami hatása lesz az emberekre, s enélkül mit ér az egész komédia? Ha legalább én mozgatnám a drótokat - de nem, a drótok vége ködbe vész, nem látom, kinek a kezében futnak össze: talán nem is értelmes lény, csak valami gépezet. Külön-külön mindegyik drótot ismerem már, csak az összefüggést nem találom. De nem is érdekel, hiszen én nem bábszínházba akartam jönni, becsaptak, adják vissza a keserves pénzen megváltott jegyet. Az egész egy cseppet se mulatságos, cseppet se mulattat tulajdon nagyszerű bölcsességem, amellyel előre biztos vagyok benne, hogy erről vagy arról a javaslatról vagy gondolatról vagy cselekedetről mi lesz a véleménye, mi lesz a spontán elfogulatlan ítélete Hitlernek, mi lesz Hindenburgnak vagy akár a házmesteremnek. Hogy mulassak a tréfán, mikor minden csattanót előre bemond bennem egy kellemetlen kis súgó - hogyan örüljek barátaim szeretetének, tudom, hogy nem énbennem az ok, a szeretetre méltó tulajdonság, őbenne mozdul a szeretet drótja - hogyan gyűlöljem ellenségem vagy hogyan akarjam meggyőzni őket, mikor nyilvánvaló, hogy akármit csinálok, állhatok fejem tetejére, válhatok hasonlóvá mindenhez, amit imád, mégse fogok tetszeni neki, mert drótszerkezete úgy van beállítva, hogy ne tessék neki az, ami vagyok.

*

Szabadítson meg ezektől a drótoktól, doktor úr - gyógyítson meg, mondja, mit tegyek?

Ne tovább - elég! A szája kinyílt - de már nem vagyok kíváncsi.

Odanézzen - ott... a feje fölött... megmozdult egy drót...

Jól ismerem - az Osztályozó Tudomány drótja - freudizmus, kretschmerizmus...

Inkább ordítson egyet, jó? Vagy vágjuk hátba egymást! Vagy csináljon, mondjon valami mást, mint ami eszébe jutott - akármit! Csak jó hangosan és vidáman! nem az a fontos, hogy igazunk legyen, akár magának, akár nekem - az a fontos, hogy felébredjünk a mozdulatlan álmozgásnak ebből az unalmas, kellemetlen álomdermedéséből.

Pesti Napló, 1933. január 8.