A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

Gondolatmappa, 2017

Elveszve (Aranykör 1.), 2018

Keresés (Aranykör 2.), 2019

© Hidasi Judit, 2019

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Faniszló Ádám és Németh Renáta

Szerkesztette: Fábián Teréz

Korrektúra: Drabon Zoltánné

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2019

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

ISBN 978-615-6013-71-2

Az Olvasóhoz

Tudod, egy évvel ezelőtt még nem gondoltam volna, hogy életem legnehezebb feladata előtt állok.

Egy évvel ezelőtt, talán ugyanígy a szobámban ültem egy vasárnap délután, és mint ilyenkor általában, vagy a magazinba, vagy csak úgy magamnak írogattam, jegyzeteltem egy jó kávét kortyolgatva, talán frissen készült süteményt is csipegettem mellé.

Biztos, hogy nagyon meleg volt azon a nyári napon is, és biztos, hogy időnként rápillantottam a telefonomra, hogy mikor kell megfürdetnem a fiamat, vagy hozzálátnom a vacsorához.

Egy évvel ezelőtt ez is egy meleg, nyári délután volt, egy vasárnap, amikor felhívhatom az anyukámat. Mert, tudod, mi vasárnap délután mindig hosszan beszélgettünk. Hétközben is többször, de a vasárnap az mindig a miénk volt.

Vagy nála ebédeltünk, vagy ő jött hozzánk, vagy ha éppen úgy adódott, mint mondjuk ma, hogy határidős írnivalóim vannak, akkor este mindenképpen beszéltünk telefonon. Arról, hogy van az egy szem unokája, mi újság a kertben, hogy haladok az írással.

Ha ő nem támogat, ha nem noszogat, és ha időnként nem rak helyre egy alapos fejmosással, akkor most minden bizonnyal nem ülök a nyolcadik könyvem fölött.

Tudod, az íróknak általában van egy „alfa-olvasó”-juk, aki elsőként látja a kéziratot. Ő az, akire rábízzuk az újszülöttet, ő az, akiben vakon megbízunk. Ő az, akinek elfogadjuk a véleményét. Az ő véleménye erősebb, mint bárkié.

Az én „alfám” mindig anya volt.

Persze, jó adag elfogultság is volt benne, de mindig elmondta a véleményét. Kérdezett, kritizált és dicsért. Úgy, mint senki. Úgy, ahogy csak egy anya tud. Úgy, ahogy egy írónak szüksége van dicséretre, amikor hajnal kettőkor épp a kukába vágná az egész irományát, mert úgysem fogja elolvasni senki.

Szóval egy éve…

Egy évvel ezelőtt már túl voltunk a közös családi nyaraláson, lebarnultunk, vártuk az ovit, és álmunkban sem gondoltunk arra, hogy bármi baj történhet. Még nem kezdődött a nehézlégzés, az orvosok végeláthatatlan sora, a tehetetlenség a kórházban, a folytonos várakozás, az időpontkérések, az idegeskedés. Még nem féltem attól, hogy komoly baj lehet. Még hittem, hogy az én édesanyám mindent legyőz úgy, mint eddig is… Még nem féltem attól, hogy lesz egy pont, ahol el kell őt engednem.

Igaz, ettől az utolsó percig sem féltem, mert az én anyám, a világ legjobb lelke, legyőzhetetlen, sosem fogy ki a pozitív gondolatokból, mindig talpra áll, soha nem csügged, nem fél, nem eshet baja.

Az én anyám egy szikla, annyi mindent kibírt már, most is meg fog gyógyulni, nem lesz semmi baj. Ő is ezt mondta. Az utolsó alkalommal is, amikor elterveztük, hogy elutazunk Marokkóba, már csak három nap, és túl van a műtéten, minden rendben, már csak hármat alszik, és újra együtt leszünk.

Január 21-én, a sikeres műtét után váratlanul ment el, egy reggeli vizit közben.

A fotelben ültem és kávéztam, ugyanúgy, mint most. Mégis… azt a kávét, azt a reggelt soha nem fogom elfelejteni, amikor a kórházból felhívott a nővér, és közölte a tragikus hírt.

Talán még mindig nem fogtam fel egészen, talán a gyász, a gyászom, különböző szinteken, de mindig része lesz az életemnek. A szeretet, amit neki adtam, most kiteljesedés nélkül vész az univerzumba, és másokban visszhangzik, másokban talál vissza hozzám.

Tudod, egy ilyen lesújtó hír után képtelenségnek tűnik folytatni az életet. Egy ilyen hír után az alapvető életfunkciókra is figyelmeztetni kell magadat, és hidd el, ennél komolyabb leckét nem igazán ad a sors.

A szülőd váratlan elvesztése olyan utakra visz, amelyeken soha nem jártál. Sok minden történik veled, és más emberként jössz ki az alagútból.

Valamikor.

Hogy én kijöttem-e már? Nem. Néha látom, hogy merre megyek, de többnyire egy talány az életem, amelyben néhány órára, olykor egy teljes napra megpihenek a gyászomban.

Feldolgozok. Figyelem magam. Megengedem magamnak, hogy belevesszek, belehaljak, aztán másnap kezdem elölről.

Hetekig engedem magamnak a sírást, aztán nem jön. Majd váratlanul elindul ismét, hatalmas gátakat szakítva át.

Ebben az állapotban egészen tisztán látom az emberi kapcsolatokat, egészen tisztán tapasztalom meg az önszeretet is.

Egy gyásszal élő ember vagyok, aki nap mint nap megtapasztalja a boldogságot, az élet szeretetét.

Talán azt hiszed, hogy ez paradoxon, pedig nem az. Itt vagyok veled, gyógyítom magamat is, miközben Neked, kedves Olvasóm, írom ezt a könyvet.

Hiszem, hogy minden könyvnek, minden kreatív munkának rendelt ideje van. Mint ahogy annak is, hogy egy-egy mű mikor talál meg bennünket. Örülök, hogy itt vagy.

Örülök, ha velem tartasz.

Kilenc fejezeten át tizenegy írást fogsz találni ebben a könyvben. Lehet, hogy lesznek részek, amelyeket átugrasz, és talán olyanok is, amelyekhez újra és újra visszatérsz.

Akár úgy is felfoghatod, mint egy programot, amit önmagadért csinálsz végig. Az írások végén tarts néhány perc szünetet, gondold át a napi kérdésre adott válaszodat, csendesedj el, figyelj befelé.

Meglátod, hogy magadban kincset találsz. Kincset és olyan erőt, amire nem számítottál.

Talán lesznek pontok, amikor felteszed a kérdést, hogy miért hiszem, hogy jó neked, amit írok. Ez így van rendjén, hiszen én nem vagyok sem tanító, sem orvos. Ez pedig nem egy mentálhigiénés program. Ez valami más. Ez egy könyv, ami segíthet neked, hogy magadra találj, hogy egy újabb lépést tegyél az úton velem. Úgy, hogy a leírt gondolatokból megérted, hogy mire van szükséged, megérted, hogy a boldogság ott rejtőzik benned is.

Remélem, hogy velem tartasz ezen az úton, és azt is, hogy mire a végére érsz a könyvnek, rájössz, hogy egyszeri és megismételhetetlen vagy. De talán megérted azt is, hogy mindennap dolgoznunk kell azért, hogy jobb emberré váljunk.

Jó utazást és sok-sok felismerést kívánok Neked az úton!

1. FEJEZET

Az önbecsülés és önszeretet

A boldogtalanságod kulcsa: mások elvárásai szerint élni

Az emberek mindig elmondják, hogyan élje a másik az életét!

Elmondják, hogyan kell(ene) éreznie, gondolkodnia, reagálnia, miben hinnie, kit választania a másiknak. Ez nincs így jól! Az élet túl rövid, hogy így éld le.

A tanácsadás olykor nagyon hasznos. Néha olyan emberektől kapjuk, akiket nagyon csodálunk, néha meg olyanoktól, akik cseppet sem érdekelnek minket. Függetlenül attól, hogy ki adja a tanácsot – végül te leszel az a személy, aki azokat a döntéseket meg fogja hozni.

Végül egyetlen embernek kell felelni a döntéseiért, és az te magad leszel!

A netes megosztások korát éljük, ami rengeteg korlátot húz körénk. Mindenhol ott vannak a kommentjeink, a fotóink, a legszemélyesebb dolgaink és persze az életünk mérföldkövei. Minden a közösségi oldalakon zajlik.

Naponta több tucat emberrel (ha nem többel!) kerülünk kapcsolatba. Látjuk a nézőpontjaikat, és olvassuk a véleményeiket. Ez az információáradat szinte már megfojt bennünket.

Természetes tehát, hogy stresszelnek minket a döntéseink… Hogy mit gondolnak majd mások erről, hogy mit gondol majd rólunk mindenki.

Nem helyes, ha az emberek úgy alkotnak véleményt rólad, hogy nem ismerik az életed konkrét szempontjait. De mégis ezt teszik! A tanácsok néha csodálatosak tudnak lenni, és hihetetlenül hasznosak, de sokszor éppen ellenkező hatást váltanak ki.

Fontos, hogy emlékezz arra, hogy te egyike vagy a Földön élő hét és félmilliárd embernek, és közülük senki sem fogja megélni helyetted az életedet!

Ez nem azt jelenti, hogy senkit sem kell meghallgatnod. Ahhoz, hogy meg tudd tartani az elméd és a szíved, tanulhatsz mások hibájából, megszívlelheted mások tanácsait (például a bölcsekét, akik sokat megéltek már, vagy a másképp gondolkozókét, akik új dolgokat taníthatnak neked). A végén viszont ki kell tudnod jelenteni, hogy a döntéseidet saját magad hozod, és vállalod ezek következményeit is.

Tanulj másoktól. Hallgass meg másokat. Tisztelj másokat. Csodáld meg mások életét. De amikor a saját életedről van szó, akkor senki másnak ne hagyd, hogy helyetted élje!

kerdezA kérdés, amit tegyél fel magadnak ma: Tisztában vagy vele, hogy a te életedért kizárólag saját magad vagy felelős?

Érdemes megváltoznom azért, mert mások ezt várják el tőlem?

Legyek más? Nem leszek más… Végre elindultam az önszeretet útján. Végre közelebb kerültem ahhoz a személyhez, akivé válni akarok.

Nem leszek flegma azért, hogy békén hagyjanak az emberek.

Nem fogok elkezdeni játszmázni csak azért, hogy sokkal érdekesebb vagy vonzóbb legyek. Nem veszek fel olyan maszkot, ami nem illik rám.

Nem veszek fel maszkot. Pont.

Tudnék más lenni. Tudnék távolságtartó, hideg, rideg, undok és számító lenni. De azt választom, hogy nem ilyen leszek.

Azt választom, hogy a szívemre hallgatva kedves vagyok, és hagyom, hogy a megérzéseim vezessenek.

Úgy döntöttem, hogy inkább vagyok önmagam és veszítek, mint hogy elveszítsem magam amiatt, hogy nyerjek.

Megmutatom a világnak, hogy ki vagyok – és utána már a te döntésed, hogy kellek-e. A te döntésed, hogy szeretsz-e.

Visszautasítom azt, hogy ne lennék szerethető így, ahogy vagyok. Visszautasítom, hogy változtatnom kell azon, aki vagyok, akivé hosszú évek munkájával lettem. Szeretem ezt a valakit, és nem áldozom fel egy olyanért, aminek mások akarják látni.

kerdezA kérdés, amit tegyél fel magadnak ma: Előfordult, hogy valaki azt kérte tőled, hogy másként válaszolj valamire? Szóvá tették mostanában, hogy túl hevesen vagy éppen túl szenvtelenül reagálsz valamire?

Felhagytam a félelemmel, és elkezdtem élni

Felhagytam azzal, hogy mások mondják meg, mire vagyok képes. Honnan is tudnák ŐK, amikor még én sem tudom? Honnan is tudhatnám, amikor minden nap egy meglepetés, egy új ablak a világra?

Megváltoztatta már az életedet egy mosoly, egy szó, egy mondat, egy mozdulat?

Érezted már, hogy eljött a te pillanatod? Ki mertél lépni az árnyékból a fénybe? Volt merszed hozzá? Miért ne tehetnéd meg újra? Miért kellene AZOKNAK hinned, akik azt mondják, ne csináld? Vágj bele, kezdd el, legyél te az első!

Még akkor is, ha senki sincs, aki biztatna… Ne felejtsd el, te mindig ott vagy magadnak. Te vagy, akire mindig támaszkodhatsz.

Egyszeri, különleges és megismételhetetlen! Ha félsz is néha, de bátor vagy!

Hidd el, hogy a legtöbb ember nem jut el a megvalósításig. Mert félnek.

Mert a kényelmes jobb.

Mert a posvány jobb.

De kérdem én: ez élet?

Ez élet, hogy mindennap úgy kezded a napot, hogy nem vársz tőle semmit?

Hogy nincs kedved kimászni az ágyból, mert tudod, hogy nem vár rád semmi jó? Semmi különleges, semmi meglepő?

Miért vagy ebben olyan biztos? Miért nem hiszed el, hogy rajtad (is) múlik?

Miért törődsz bele abba, hogy nincs jobb, hogy nem lehet jobb?

Ha teszel érte, lehet!

Ha megpróbálod, változtathatsz!

És mi történik, ha nem sikerül?

Semmi.

És mi történik, ha másodszorra sem sikerül?

Könnyebb lesz elviselni a veszteséget.

Akkor is megpróbáltad – és ez már több, mint amit mások megtesznek.

Több, mint amit előtte gondoltál önmagadról… Kész vagy továbblépni?

Ne vegetálj, élj…

Adj esélyt végre magadnak.

kerdez A kérdés, amit tegyél fel magadnak ma: Ha valami nem sikerül, újra neki tudsz vágni?

Itt az ideje, hogy kicsit jobban szeresd magad

A dolog egyszerűnek hangzik: ha te nem szereted magad, akkor ki fog? (Azonban nem ennyire egyszerű…)

Kezdjük az elején! Jöjjön most öt olyan dolog, ami fölött nagyon könnyen elsiklunk a hétköznapokban, pedig nem tesz jót az önbecsülésünknek. Ne kövesd el az alábbiakat:

1. Másokat teszel boldoggá a te érvényesülésed árán

Felemelni a gyengéket, teret adni a gyakorlónak, és tanítani, akinek szüksége van rá, természetesen nagyszerű dolog. De ha csak azért teszel meg dolgokat, hogy másokat boldogíts, az egyenes út a boldogtalansághoz. Tegyél jót azért, mert neked fontos, ne pedig azért, mert ettől remélsz előbbre jutást. Ha sokáig így teszel, meglátod majd, hogy nemhogy előbbre, inkább hátrafelé haladsz.

2. Negatívan szemléled önmagad

Vannak rossz napok, amiket el kell fogadni. Vannak periódusok, amikor nem barátunk a tükör. De ilyenkor is nézz szeretettel magadra, hiszen nem te vagy a rossz vagy kevés, hanem egyszerűen pocsék napod van. Bánj jól magaddal.

3. Mindent megteszel, hogy beilleszkedj

Abból nem tanulsz, ha arra mész, amerre a nyáj. Fontos a csapatjáték, de néha muszáj kiugrani a tömegből, elhagyni a komfortzónát. Különösen akkor, ha folyamatosan rosszul érzed magad. Vedd észre, ha gátol a beilleszkedési törekvésed. Talán nem kell. Vagy legalábbis nem oda.

4. Elhanyagolod az egészséged

Orvoshoz járni senki nem szeret. Viszont muszáj. Főleg, hogyha van rá okod. Ha valami fáj, kellemetlen, zavar vagy régóta esedékes, iktass be egy orvosi látogatást.

5. Elkényelmesedtél

Könnyű egész nap az instant boldogság után nyúlni, hiszen minden egy kattintásra van. Élmények, barátok, szórakozás. A négy fal között azonban nem lehet mindent átélni. Vegyél fel egy cipőt, sétálj egyet, vidd el a barátaidat egy új helyre, találkozz a családoddal, menj ki a játszótérre a gyerekeiddel. A világháló jó dolog, de nem helyettesíti az igazi élményeket, az igazi mosolyokat! A világ kint van, indulás!

kerdez A kérdés, amit tegyél fel magadnak ma: Mikor sétáltál egyedül egy órát úgy, hogy kikapcsoltad a telefonod?

Engedd meg magadnak, hogy dühös legyél rá, mert összetörte a szíved

Nyugodtan hanyagolhatod az üzeneteit, amelyek arról szólnak, hogy ő tulajdonképp nem is akarta ezt… Ugyan már!

Ugye, tudod, hogy a „Legyünk barátok!” üzenet a legrosszabb mind közül? Mégis hogy? Épp most sértett meg, és bántott meg egy életre…

Lehet, hogy egyszer már nem fogsz haragudni, de most nagyon is haragszol.

És ez teljesen rendben van.

Engedd meg magadnak, hogy a legjobb barátaidnak órákon keresztül szidod, amíg el nem fogynak a szavaid. Aztán persze bőgsz, de ez így van rendjén.

Gyűlölheted nyugodtan minden rosszért, amit ellened tett. Mert hónapokon keresztül megvezetett, mert elhitette veled, hogy az érzései erősek és tiszták. Na meg azért, mert ígérgetett. Fűt és fát.

Töröld ki a számát, és tiltsd le mindenhonnan.

Mert megteheted.

Hallgass szomorú zenéket, ugrálj az ágyon, és közben kiabáld nyugodtan a nevét. Jelzőkkel. Ha úgy jobban esik.

Megengedheted magadnak, hogy járd az éjszakát, hogy elvessz benne, hogy idegennek panaszkodj az összetört szívedről.

Mind voltunk már abban a gödörben.

Remélheted, hogy az ő szívét is összetöri valaki éppen úgy, mint most ő a tiédet.

Meg kell engedned magadnak, hogy érezd, megéld, majd elengedd a dühöt.

Mert magunkban tartani a fájdalmat veszélyes, de az talán még veszélyesebb, ha apránként engeded ki, hónapokon keresztül, miközben folyamatosan rág belülről.

Mert nem hordozhatod magadban a gyűlöletet örökre. Végül el kell majd engedned.

Nem miatta. Nem amiatt, mert meg „kell” bocsátanod vagy a barátoddá kell fogadnod. Nem is azért, mert második esélyt kell kapnia.

Magad miatt.

Mert így lépsz tovább.

Mert tovább kell lépned. Csak akkor lesz benned béke.

De most légy dühös.

Csak ne ragadj bele a dühödbe.

kerdez A kérdés, amit tegyél fel magadnak ma: Képes vagy bizonyos idő után elengedni a dühödet?

Ne maradj azzal, aki mellett kételkedsz önmagadban

Túl sok mindent engedtem tovasuhanni. Túl sok minden felett hunytam szemet, azt gondolván: belefér. Ma már tudom, nem fért bele.

Pontosan emlékszem a pillanatra, amikor világos lett minden. A tisztánlátás pillanata volt, igaz, évekkel egy szakítás után.

Ma már tudom, azért tartott ennyi ideig, mert eltemettem magamban a kételyt, hogy talán nem ÉN hibáztam. Talán nem az én hibám volt, hogy idáig fajultak a dolgok.

Évekig tartott, amíg ki tudtam mondani: egyszerűen nem volt tisztességes, amit csináltál.

Nem, nem volt az.

Nem azzal volt a probléma, hogy a kapcsolatunk megromlott, hiszen ez két emberen múlik. Eszem ágában sincs ennek a felelősségét másra hárítani.

Úgy alakult, hogy nem kell egymás mellett kikötnünk, nincs szabály arra, hogy évek után is muszáj együtt maradnunk.

Mert „olyan szép pár vagytok!”

Igaz. Látszatra összeillettünk, minden rendben volt. Talán működhetett volna még évekig.

De én nem bírtam. Éreztem, hogy már nem vagy ott. Hogy már elmentél.

Talán előbb kellett volna felébrednem. Talán néznem kellett volna a telefonodat, a Facebook-profilodat, ellenőriznem, hogy mikor és kivel vagy együtt. Talán éberebbnek kellett volna lennem, többször kérlelni, hogy mondd el, mi bánt, hogy merre induljunk tovább.

Megérdemeltem, amit kaptam! A kemény szavaidat, az ébren töltött éjszakákat, amikor fogalmam nem volt, merre jársz, a kínzó és bizonytalan gondolatot, hogy talán valaki mással vagy. Igen, éberebbnek kellett volna lennem, jobban kellett volna kommunikálnom, kedvesebben kellett volna kérnem.

Megérdemlem, amit kaptam.

Na, álljunk meg egy pillanatra. Hogy mi van?!

Szóval az ÉN hibám, mert nem voltam ELÉG elővigyázatos? Elég „jó fej”?

Megérdemeltem, hogy bunkó legyél, hogy napokra eltűnj, hogy megcsalj?

Ezt hittem.

Hogy az én hibám volt.

Ma már tudom, hogy nem.

Soha, de soha ne maradj olyan mellett, aki kétségeket ébreszt benned. Aki mellett azt érzed, hogy nem vagy elég jó, elég ilyen-olyan. Aki mellett folyton azt érzed, hogy valami mást kellene tenned, hogy jobban kellene csinálnod a dolgokat.

Soha ne maradj olyan mellett, aki nem törekszik ugyanerre.

Ha mindketten, ha együtt akartok változtatni a kapcsolaton, akkor van értelme.

De nincs értelme maradni, ha ezzel a törekvéssel egyedül maradsz.

Szeresd magad kicsit jobban, lásd az értékeidet, és higgy bennük.

kerdez A kérdés, amit tegyél fel magadnak ma: Melyik alkalommal érzed magad kiegyensúlyozottnak: amikor a pároddal vagy együtt, vagy akkor, amikor ő nincs ott, de gondolsz rá?

Sokat csalódtál, és nem is tudod már, hogy mire van szükséged?

Olyat érdemelsz, aki értékel téged, és jól bánik veled. Aki tudja, hogy várod, ezért nem várat meg.

Aki tudja, hogy akkor is jólesik egy hívása, ha este találkozni fogtok.

Megérdemled, hogy tervezzenek veled.

Olyat érdemelsz, aki mellett nem kell feszengened, ha megkérdezed, hogy mi lesz a hétvégén. Vagy két hét múlva, vagy a következő nyáron.

Aki tudja, hogy a jóságodra jóságot vársz viszont.

Mert annyit bántottak már.

Megérdemled, hogy kinyissák előtted az ajtót.

Hogy lesegítsék rólad a kabátod.

Hogy kihúzzák neked a széket.

Olyat érdemelsz, aki szerint nem „ciki” udvariasnak lenni.

Aki tudja, hogy a szavak igenis számítanak. Ezért meg is válogatja őket.

Olyat érdemelsz, aki érted megy, és haza is visz.

Aki megcsókol, de nem akar az első estén rád rontani.

Olyat, aki jó éjt kíván és jó reggelt.

Aki betartja a szavát.

Akivel nem kell játszmáznod, hogy felkeltsd a figyelmét.

Olyat, aki időben jön.

Olyat érdemelsz, aki, ha kell, a maga módján, de kimutatja, hogy tetszel neki. Ha kell, mindennap.

Megérdemled, hogy tudd: fontos vagy.

Mert nem elégszel meg azzal, ha valaki a Facebookon egy „like”-kal elintéz.

Te még tudsz elpirulni, örülni az újnak, az új élményeknek, és ezekre szükséged is van.

Nem akarsz beletörődni abba, hogy a telefonodon ápolod a kapcsolataidat.

Neked szükséged van beszédre, érintésre, látványra, szagokra, ízekre.

Olyat érdemelsz, aki mindezt megérti, aki mindezt ugyanúgy gondolja, mint te.

Olyat, aki tudja, hogy mit akar tőled.

Aki nem fél kimondani: kellesz nekem.

Többet érdemelsz annál, hogy ostoba játékszer légy.

Nem időkitöltő vagy, ha éppen a vacsorapartner nem ér rá.

TE vagy A vacsorapartner.

Megérdemled, hogy olyannal legyél, akit boldoggá tehetsz, és ő képes ezt elfogadni.

Olyat érdemelsz, aki meglátja a könnyedebbik énedet is.

Aki megengedi, hogy önmagad légy.

Aki melletted szintén önmaga lehet.

Aki képes őszinteségre akkor is, ha nem könnyű.

Ne érd be kevesebbel.

A szerelemben ne.

És ne felejtsd el, mit érdemelsz.

kerdez A kérdés, amit tegyél fel magadnak ma: Mostanában előfordult, hogy lemondtál egy esti programot? Ha igen, miért és kivel?

Csak egy embernek kell megfelelned: a nyolcvanéves önmagadnak!

Már egy ideje készülök ezt megírni, főként hogy saját magam emlékeztessem rá.

A kétség és a tipródás az életem része. Ahogy mindenkié. Ez egy ilyen világ, ez egy ilyen ország. Nem biztos a bevétel és a kiadás, ritkán van egyensúlyban a két oldal.

Kétségeink vannak a belső és a külső dolgainkról is.

Elég lesz ez? Elég jó lesz? Értek hozzá? Megvan hozzá a tudásom? Jól nézek ki? Elég jó vagyok?

Vannak napok, amikor minden rendben, de néha… egyáltalán nem.

Ilyenkor bizony jól jön nekem egy „memó” arról is, hogy kinek tartozom elszámolással.

Hagyjuk most azt a részét, hogy vannak megfeleléseim, vállalásaim a családom, a barátaim és a munkám felé.

Ez természetes.

Nézzük inkább azt, hogy a végén, amikor odaérek, mert egyszer odaérek, akkor hogy fogom érezni magam.

Ha visszanézek majd az életemre, mit fogok gondolni? Hogy de tök jó, hogy hallgattam a sok idiótára, és nem éltem úgy, ahogy szeretnék?

Vagy épp ellenkezőleg: azt mondom majd, hogy igen! Csináltam hibákat, de úgy éltem, ahogy akartam.

Megbánás

Ha bármikor eltűnődöm azon, hogy bánnom kell-e valamit, elképzelem a nyolcvanéves önmagamat egy ház teraszán ülve, jeges teát kortyolgatva. A fontos döntéseknél őrá gondolok, a nénire, aki nosztalgiával tekint vissza az életére. Vajon van mit megbánnia? Vajon meg fogja bánni, hogy elszalasztotta ezt vagy azt a lehetőséget?

Az egyetlen ember, akinek hosszú távon meg akarok felelni, az ugyanis ő.

A legrosszabb forgatókönyv

Vannak kemény leckék az életben. Váratlan helyzetek, amelyeket meg kell oldani. Nekünk, nekem. Nem teszi meg más. Időnként elkövetünk hibákat, amelyekkel szembesülnünk kell. Ha már áll a bál, kész a baj, egy dolgot tehetünk. Veszteségtérképet készítünk. Mi a legrosszabb, ami történhet, és hogyan mászhatunk ki abból? Hogyan oldhatjuk meg? Ezen a ponton fontos számba venni, hogy kitől kérhetünk segítséget. És azt meg kell tenni. Ugyanis senki, de senki nem boldogul egyedül. Erre már régen rájöttem. Kell a segítség.

Bukás

Mindenki elbukik. Ez nem is kérdés. Vannak olyan projektek, feladatok, helyzetek, amelyekbe óhatatlanul belebukunk. A kérdés a hogyan tovább. Marcangoljuk-e magunkat, belesüppedünk-e az önsajnálatba, vagy fenéken billentjük magunkat, levonjuk a következtetést, és megyünk tovább. És igyekszünk NEM elkövetni ugyanazt a hibát. De legalábbis háromszor biztos, hogy nem.

A döntések átmenetiek

Minden döntés egy másikhoz vezet. Szerencsére kevés olyan döntés van, ahonnan nincs visszaút, ami tényleg sorsfordító. Még Afrikából is haza lehet költözni… Ezt a néhány sorsfordító döntést kivéve, nincs okunk szétstresszelni magunkat azért, hogy eszünk-e egy fánkot ebéd után a kávéhoz vagy nem. Ha meghozok egy döntést, akkor az kész. El van döntve, nem visszakozom, nem rágom magam miatta. Arra majd ráérek, ha rosszul döntöttem.

Törekvés a tökéletesre

Ilyen nincs. Vannak jó és rossz napok, és ezt el kell fogadni. Egyszerűen nincs tökéletes ember, se tett. Aki folyton a tökéletes alkalomra vár, lemarad szinte mindenről. Vannak dolgok, amelyekbe igenis kibontott hajjal és kitárt szívvel kell belerohanni. Kilépni a komfortzónából, és belevágni valami teljesen másba. Hallgass az ösztönödre, és tudni fogod.

A nyolcvanéves önmagam? Remélem, jó nagyot kortyol majd valami dögös koktélból. És azt is remélem, hogy elégedett a mostani döntéseimmel. (Meglátjuk…)

kerdez A kérdés, amit tegyél fel magadnak ma: Hol és hogyan látod magadat tíz év múlva?

Úgy érzed, hogy soha nem vagy elég jó

Mert néha mindannyian úgy vagyunk vele… Éppen úgy, mint TE.

Elég vagy úgy, ahogy vagy.

Elég vagy akkor is, ha a társadalom azt mondja, nem vagy az.

Elég vagy akkor is, ha nem úgy nézel ki, mint azok, akiket az Instán követsz.

Elég vagy akkor is, ha márkás ruháid vannak, de akkor is, ha nincsenek.

Elég vagy akkor is, ha sminkeled magad, és akkor is, ha nem.

Elég vagy akkor is, ha összeérnek a combjaid, és akkor is, ha nem.

Elég vagy akkor is, ha annyi kilót mutat a mérleg, ami kiborít. A tested keményen dolgozik, hogy életben tartson, sosem áll le.

Elég vagy attól függetlenül is, hogy áll rajtad a fürdőruha, vagy hogy lefogytál-e a szülés után.

Elég vagy akkor is, mikor felfújódtál a sok chipstől és csokitól.

Elég vagy akkor is, ha kapcsolatban élsz, és akkor is, ha egyedül.

Elég vagy akkor is, ha bár másoknak tökéletesnek tűnik az életed, úgy döntesz, másképp akarsz élni.

Elég vagy a korodtól és a sikereidtől függetlenül is. Nem futsz ki az időből sem a szerelemben, sem a munkában, sem a boldogságban egy bizonyos kor után.

Elég vagy akkor is, ha a hozzád közel állók kritizálnak.

Elég vagy, mikor zsémbes, kialvatlan vagy feszült vagy.

Elég vagy akkor is, mikor a körülötted lévők nem helyeslik a döntéseidet. Nem kötelességed magyarázkodni nekik. Csak Te dönthetsz a saját jövődről.

Az, hogy valaki hogyan akar látni téged, többet mond el róla, mint rólad. Egyikünk sem tökéletes, soha nem is lesz az.

Kérlek, hidd el, hogy pontosan elég vagy úgy, ahogy vagy. Mindig is elég leszel. Ez nem egy verseny.

kerdez A kérdés, amit tegyél fel magadnak ma: Reggelente, mielőtt elindulsz, rá tudsz-e mosolyogni a tükörképedre?

Lassan, nagyon lassan megtanulok érzelmi teher nélkül élni

Nem megy könnyen, de türelmesnek kell lennem… Mert ez is a folyamat része.

Lassan megtanulom, hogyan kell szeretni. Edzem az agyam, hogy pozitívabban gondolkodjak. Egyre inkább átmegyek szkeptikusból romantikusba, pesszimistából optimistába. A legjobbat látom az emberekben ahelyett, hogy a legrosszabbat feltételezném. Hagyom magam újra remélni.

Lassan megtanulom, hogyan kell érezni. Már nem élvezem a zsibbadtságot, a közönyt. Mostantól szabadjára eresztem az érzéseim. Kimondom, amit gondolok. Megengedem magamnak, hogy megbizsergessenek az emberek akkor is, ha nem a legmegfelelőbbeknek sikerül, mert ez még mindig jobb, mint ha nem éreznék semmit.

Lassan megtanulom, hogyan kell bízni. Úgy döntöttem, elhiszem a szavakat, amiket hallok, ahelyett, hogy kételkednék bennük. Nem engedem, hogy a paranoiám irányítson. Nem engedem a kételyeimnek, hogy meggyőzzenek arról, nem vagyok szerethető és megérdemlem, hogy egyedül maradjak.

Lassan megtanulom, hogy kell leeresztenem a védelmi falaimat. Valósan viselkedem ahelyett, hogy az igazság körül táncolnék, füllentéseket szórva, elkerülve a kényes témákat. Már nem lököm el magamtól az embereket. Engedem nekik, hogy belássanak a szívembe és a gondolataimba. Olyan dolgokon kockáztatok, amiket eddig elkerültem.

Lassan megtanulom, hogyan mondjam őszintén, hogy elég vagyok. Megérdemlem a szerelmet. Megérdemlem a boldogságot. Megérdemlem mindazt, amiről eddig azt hittem, sosem lehet az enyém. Már nem vagyok a saját magam ellensége. Már nem kérdőjelezem meg, hogy mennyit érek. Már nem gondolkodom azon, kellene-e kompromisszumot kötnöm.

kerdez A kérdés, amit tegyél fel magadnak ma: Van olyan ember a környezetedben, akiben teljesen megbízol? Ha igen, gondold át a közös történeteteket!

Maradj egyedül, míg az, akit a legjobban szeretsz, te magad leszel!

Maradj egyedül, amíg nem tanulod meg, hogyan szeresd saját magad.

Amíg ez nem történik meg, nem tudod, hogy mire van szükséged, hogy mire vágysz igazán. Tartozol magadnak annyival, hogy nem elégszel meg egy olyan kapcsolattal, amely csak félig jó neked.

Olyannal, ahol nem érzed jól magad. Olyannal, amiben csak azért vagy benne, mert meguntad az egyedüllétet. Mert sokszor voltál magányos. Mert úgy láttad, hogy mindenkinek van társa, csak te vagy egyedül. Lehet, hogy nem is tudsz egyedül lenni? Lehet, hogy nem szereted magad annyira, hogy jól érezd magad a saját társaságodban?

Fontos, hogy tudjál békét kötni önmagaddal. Hogy képes legyél egyedül kávézni, reggelizni. Érezd jól magad a bőrödben annyira, hogy el tudj menni egyedül sétálni, sportolni, mozizni, ha ahhoz van kedved.

Az önbizalom és az önszeretet vonzó. Ha tudod, hogy egyedül is képes vagy bármire, ragyogni fogsz. Ha tudod, hogy jól érzed magad a bőrödben, nem közelítenek majd hozzád azok, akik le akarnak rántani. Mert egyedül erős vagy. Független vagy. Fontos vagy magadnak annyira, hogy nem töltöd az időd olyanokkal, akik csak elvesznek, de soha nem adnak.

Ne keresd a szerelmet, hisz az fog rád találni. Fogadd el, hogy vannak olyan időszakok, amikor egyedül kell lennünk. Hogy megerősödjünk. Hogy még jobban megszeressük magunkat. El kell fogadnod azt is, hogy néha magányos vagy. Ez is te vagy. Ez is az életed része. Fogadd el. Fogadd be.

Maradj egyedül addig, amíg nem vagy benne biztos minden nap, hogy jó ember vagy. Olyan, aki megérdemli a boldogságot. Legyél a legjobb barátod, legyél magadra jó hatással.

Ne veszítsd el a reményt. Annyi szeretetet tudsz adni. Másoknak és magadnak is.

Ne gondold, hogy kötelező kapcsolatban élni, mert nem az. Sokkal fontosabb, hogy magaddal milyen kapcsolatot alakítasz ki.

Legyél jóban magaddal. Megérdemled.

kerdez A kérdés, amit tegyél fel magadnak ma: Szívesebben vagy egyedül, mint olyanok társaságában, akik nem hagynak szóhoz jutni?