A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Kendall Ryan: Mister Tonight, 2018

Fordította

MEDGYESI CSILLA

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

Szeress és hazudj, 2018

Szeress és akarj, 2019

Szerelem első érintésre, 2019

Szeretni mindenáron, 2019

Copyright © 2018. Mister Tonight by Kendall Ryan.

Published by arrangement with Bookcase Literary Agency.

The moral rights of the author have been asserted.

Hungarian translation © Medgyesi Csilla

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Faniszló Ádám

Szerkesztette: Komor Kata

Korrektúra: Hoppe Adrienn

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2019

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

ISBN 978-615-5929-73-1

ELSŐ FEJEZET

Kate

– Ma éjszaka szexre van szükségem.

Jessie felnevetett, Rebecca pedig kiosztotta a tequiláspoharakat.

Magamba döntöttem az italt, elfintorodtam, kinyújtottam a nyelvemet, és próbáltam megakadályozni, hogy köhögésben törjek ki. – Ez olyan borzalmas – nyögtem fel, mert a szesz égette a torkomat.

– Tessék. – Jessie belenyomott egy lime-szeletet a számba.

A második (vagy talán már a harmadik) kör tequila után kénytelen voltam beismerni, hogy most sem szeretem jobban, mint egyetemista koromban. És igen, tudom, hogy valószínűleg túl öreg vagyok már ahhoz, hogy tequilát vedeljek, de szentül elhatároztam, hogy a két barátnőmmel visszaszerzem a fiatalságom egy részét, mielőtt éjfélkor betöltöm a harmincat.

– Boldog szülinapot, Kate! – köszöntött Rebecca, és a tequila helyett egy üveg Coronát nyomott a kezembe.

– A harmincévesekre! – vigyorgott Jessie, és koccintottunk.

– A harmincévesekre és hajléktalanokra – tettem hozzá, és nagyot kortyoltam az italomból.

Jessie megrázta a fejét. – Nem vagy hajléktalan… Csak… épp nincs hol laknod.

Rebeccával felnevettünk, mert már hozzászoktunk Jessie töretlen optimizmusához.

Eljegyezték a lakótársamat, aki pár hete leültetett, és közölte velem, hogy mennem kell a lakásból. Még most is összerándul a gyomrom, ha eszembe jut az a beszélgetés. A jelek szerint a lakótársam és a vőlegénye nem akarta, hogy állandóan láb alatt legyek. Ami érthető ugyan, de ettől még nem szomorított el kevésbé, hogy ki kell költöznöm a fix lakbérű lakásból, amely alig pár háztömbnyire van a kedvenc kávézómtól és fagyizómtól. Tudjátok, mit mondanak… Elhelyezkedés. Elhelyezkedés. Elhelyezkedés.

– Hogy állsz a lakáskereséssel? – kérdezte Rebecca, és beletuszkolt egy szelet lime-ot a sörébe.

– A héten kifizettem a foglalót egy lakásra – kortyoltam bele az italomba. – Holnap már csak meg kell néznem, hogy megbizonyosodjak afelől, hogy a főbérlőm nem egy pszichopata.

Egy internetes oldalon találtam meg a lakáshirdetést. Ígéretesnek tűnt, tágasnak, rengeteg természetes fénnyel és egy helyes kis hálófülkével, amelyet berendezhetek dolgozószobának. Sikeres heti pletykarovatot vezetek, és mivel otthonról dolgozom, ezért fontos, hogy legyen egy kényelmes hely, ahol írhatok.

– Elég ezekből a felnőtt-témákból! – Jessie átkarolta a vállamat. – Ünnepelni jöttünk.

– Még egy sör, és hivatalosan is be leszek rúgva – közölte Rebecca, és átnézett a bár felé. – Vagyis találnunk kell neked egy pasit, még mielőtt összeakad a szemünk a sörtől.

Rebecca, Jessie és én lakótársak voltunk az egyetem alatt. Jessie megrögzötten monogám volt, aki férjhez ment huszonnégy éves korunkban, Rebecca pedig tavaly házasodott össze a barátjával. Amióta csak kimondták az igent, engem is megpróbálnak összehozni gyakorlatilag minden férfival, aki csak felbukkan száz kilométeres körzeten belül.

Nem bántam a vakrandikat mindaddig, amíg a pasik nem vártak el komoly kapcsolatot. Olyannak szerettem az életemet, amilyen volt, és mindig a mottómat követtem: Ne szarakodj a jó dolgokkal! Ráadásul nem is igazán siettem megállapodni, miután végigasszisztáltam a testvérem nagyon is mocskos válását attól a férfitól, aki elméletileg élete szerelme kellett volna hogy legyen.

Körülnéztem a bárban. Rengeteg pasi volt jelen, de egyikük sem izgatott fel. Olyasvalakit kellett találnom, aki pontosan azt akarta, amit én. Szórakoztató, alkalmi szexet. Kötelezettségek nélkül.

Már éppen kezdtem volna feladni, amikor megláttam őt.

Elakadt a lélegzetem, a szívem hevesebben kezdett dobogni az örömtől. A pasi a bárpultnak támaszkodott, lazán kortyolgatta a sörét. Első pillantásra a harmincas évei vége felé járhatott, és higgyétek el nekem, megvolt benne minden, ami kell. Magas volt, rövidre vágott, sötét hajjal és szívdöglesztő mosollyal. Tökéletes szabású öltönyt viselt, mint aki egyenesen az irodából érkezett. A gyengéim az elegáns öltönyös férfiak, és annak alapján, ahogy állt rajta, biztos voltam benne, hogy anélkül még jobban nézne ki.

Felnevetett. Egy modell is megirigyelhette volna a tökéletes állát és arccsontját. Nagyot nyeltem, borzongás futott végig a gerincemen, ahogy elképzeltem, amint körém fonja azokat a kemény, izmos karjait.

Ő volt a legvonzóbb férfi, akit életemben láttam, és inkább illett volna egy magazin címlapjára, mint a Bucky’s bárpultjához. Az ajkamba haraptam, képtelen voltam kiverni a fejemből a képet, ahogy rámászom, és azzal ünneplem meg a születésnapomat, hogy meglovagolom a…

– Hahó, Kate!

Rebecca az arcomba integetett. Szó szerint folyt a nyálam Mister Tökéletes után, totál kiment a fejemből, hogy itt vannak a barátnőim is.

– Bocs – nevettem fel, és a fickó felé intettem a fejemmel. – Azt hiszem, megtaláltam a férfit ma éjszakára. De ne nézzetek feltűnően…

Mielőtt befejezhettem volna a mondatot, Jessie és Rebecca egyszerre nyújtotta a nyakát, hogy megnézze magának, kire gondolok. Mentálisan homlokon vágtam magam, reménykedtem, hogy a pasas nem vette észre, hogy mindketten megbámulják.

– Ó, tényleg dögös – suttogta Rebecca, és visszafordult felém. – És megvan benne az a valami.

A barátnőmnek igaza volt. A férfiból sugárzott a szexuális vonzerő, szinte izzott köztünk a levegő.

– Ha az a valami a nadrágja alatt rejtőző hatalmas dudor, akkor igazad van – tette hozzá Jessie.

Rebecca bólintott. – Nos, az biztos, hogy nagyon magas. És azt hiszem, hogy a valamije is arányos.

– Azt hiszem, ránk mosolygott – közölte Jessie vigyorogva.

Lopva a férfi felé pillantottam. Tényleg felénk nézett. A francba! – Nem túl menő hozzám képest?

– Vonzó nő vagy – felelte Rebecca lelkesen. – Örülhet, ha randizhat veled.

Megráztam a fejem. – Randiról szó sem lehet. Csak születésnapi szexet akarok. Csak ma estére keresek valakit, nem örökre.

– De most komolyan, nézz rá! Basszus! Mit meg nem tennék vele, ha nem volnék férjnél… – Jessie az ajkába harapott.

– Pontosan. Egy tízes skálán eléri a tizenkettőt. Én pedig… – Lenéztem a fekete koktékruhámra, ami kiemelte a telt idomaimat.

Nem voltam kövér, csak kellemesen telt. Gömbölyded. Terjedelmes. Masszív, mondhatni. Igen, látszott rajtam, hogy imádom a sült krumplit. És szerettem belemártogatni azokat a krumplikat a majonézbe is.

Rebecca a derekamra tette a kezét, hogy felrázzon az önelemzésből. – Csodálatos nő vagy!

– Csak menj oda hozzá, és köszönj neki – biztatott Jessie, kivette a kezemből az üres sörösüveget, és gyengéden meglökött.

Normális esetben túl szégyenlős vagyok ahhoz, hogy kikezdjek egy ilyen észvesztően jóképű pasassal, de az utolsó pohár tequila nyilvánvalóan elvette a józan eszemet, és felbátorított. A születésnapom volt, és átkozott legyek, ha legalább egy szenvedélyes csókot nem csikarok ki belőle. Nem a semmiért borotváltam le a lábamat és szorítottam bele a seggemet egy meglehetősen szűk ruhába.

Lélekben felkészítettem magamat, és készen álltam rá, hogy odasétáljak hozzá, amikor hirtelen rádöbbentem, hogy már nincs ott. Basszus! Elszalasztottam az egyetlen esélyemet?

Összeszorult a szívem.

– Elnézést – szólalt meg egy mély hang a hátam mögül.

Megfordultam, és éreztem, hogy elpirulok. Mögöttem állt, az egész legalább száznyolcvanöt centis magasságában, és mosolyogott. Rám.

– Hunter vagyok – mutatkozott be, és kezet nyújtott. – Arra gondoltam, hogy ahelyett, hogy próbálok szemkontaktust teremteni a tömegen keresztül, inkább bemutatkozom. – Majdnem elájultam.

Kezet ráztam vele. – Kate vagyok.

Szégyenkezés nélkül belenéztem melegbarna szemébe, és mintha áramütés rázott volna meg, az egész testem bizseregni kezdett az érintésétől. Hatalmas és erős volt a keze, határozott a szorítása. Alig tudtam elhessegetni a képet, hogy mire lehetnek képesek ezek a kezek, amikor rádöbbentem, hogy hozzám beszél.

– Meghívhatlak egy italra?

– Hát persze. – Csábítóan rámosolyogtam, szinte el sem hittem, hogy ilyen jól alakulnak a dolgok. Iszonyatos szerencsém lehet, ha sikerült kifognom egy ilyen pasast.

Mielőtt elfordult volna, hogy rendeljen, a tekintete végigsiklott a vonalaimon, a kis fekete ruhámon, ami nagyon keveset rejtett. Kikapcsolta valaki a légkondit? Forróság öntötte el az arcomat, a mellemet, aztán megállapodott a lábaim között.

– Mi iszol? – kérdezte. Telt ajkainak és filmsztárhoz illő mosolyának köszönhetően minden szava szexuálisan túlfűtöttnek hangzott.

– Bármi jó lesz – próbáltam adni a lazát. – Csak ne tequila legyen.

– Észrevettem, hogy azt ittál. Nem hiszem, hogy láttam volna bárkit is olyan arcot vágni, mint amilyen neked volt közben. – Önelégülten elvigyorodott, és megjátszott felháborodásomban csípőre tettem a kezemet.

– Mindig így hízelegsz a nőknek, akikkel megismerkedsz egy bárban?

– Ez az oka, gondolom, hogy még mindig egyedülálló vagyok – vigyorgott, és intett a mixernek.

Felnevettem, és eltűnődtem, hogyan lehet ez a fickó egyedülálló.

Egy perc elteltével visszatért két Martinivel. – Szóval, mi az alkalom? – emelte tósztra a poharát.

– A harmincadik születésnapom – feleltem, koccintottunk, aztán belekortyoltam az italomba.

– Boldog születésnapot! Szóval, milyen érzés harmincévesnek lenni?

– Majd éjfélkor elárulom – vigyorogtam, és végigmértem. – De van egy olyan érzésem, hogy kimondottan csodálatos lesz.

Jézusom, Kate! Pontosan ezért nem szabadott volna tequilát innom. Levetkőztem a gátlásaimat.

Féltem tőle, hogy túl rámenősnek tűnök, de Hunter szemlátomást nem bánta. Nem vette le rólam a szexi, átható tekintetét, de az néha lesiklott a számra, amikor megszólalt.

Mit is kérdezett? Ó, igen, arról faggatott, hogy van-e valami érdekes hobbim.

Beszívtam a levegőt, és elmosolyodtam. – Igen, ami azt illeti, szeretek főzni.

– Micsoda véletlen. Én pedig szeretek enni.

Kuncogni kezdtem, és megcsóváltam a fejem. – Ugye tudod, hogy ez nem a legjobb csajozós duma?

Rám vigyorgott azzal a csodálatos, ragyogóan fehér mosollyal, ami egyszerre árulkodott arról, hogy milyen jól szórakozik rajtam, és arról is, hogy egy cseppet sem zavarja, hogy kinevetem.

– Kimondottan örülök, hogy összefutottunk ma este. Úgy értem, nem árt, ha dolgozunk a csábítási trükkjeiden – tettem hozzá magyarázatképpen.

– Felajánlod a segítségedet? – A nevetéstől összeráncolódott a szeme sarka.

Lebiggyesztettem az ajkamat, végigmértem. – Az attól függ. Milyen előnyöm származik belőle?

– Az elégedettség tudata, hogy nem kódorgok odakinn a nagyvilágban és próbálok süket dumával felszedni mit sem sejtő lányokat?

Vállat vontam. – Ez elég jó indok.

Belekortyolt az italába, és közben engem figyelt a pohár széle fölött. – Hol kezdjük?

Megkocogtattam a pohár oldalát, és hideg tekintettel végigmértem. – Nagyon sok munka lesz veled.

Megrándult a szája széle, ahogy próbált elfojtani egy mosolyt. – Nyilvánvalóan.

Letettem a poharat a bárpultra, és felé fordultam. Olyan érzés volt, mintha főbe kólintottak volna egy GQ magazinnal.

Nyeltem egyet. – Kezdjük a… – Huncut mosolyt villantottam rá. – Mire gondolsz most éppen?

Hunter nem válaszolt azonnal. A tekintete ismét végigsiklott rajtam, átfutott a dekoltázsomon, aztán az ajkaimon, majd lassan visszatért a szememre. – Tudni akarom, hogyan lehet egyedülálló egy hozzád hasonló nő harmincéves korában. És azt is tudni akarom, hogy olyan édes-e az ízed, amilyennek látszol.

Melegség öntötte el az arcomat. Oké. Talán mégsem annyira reménytelen a flörtölésben.

– Ennyi az egész? – pihegtem.

– Tudni akarom, hogy milyen hangokat adsz ki magadból az ágyban. És egyéb igazán illetlen dolgokat is, amelyekről nem illik beszélni, ha az ember éppen csak ismerkedik valakivel.

– Értem – csak ennyit voltam képes kinyögni.

Hunter közelebb hajolt hozzám, a térdünk összeért a bárpult alatt. – Megérted ebből, hogy mi jár a fejemben, és milyen területeken van a legnagyobb szükségem segítségre?

Szinte vágni lehetett volna a szexuális feszültséget kettőnk között. Egyértelműen túl meleg volt idebenn, szinte megolvadtak a belső szerveim. Persze csakis jó értelemben.

– Nagyon is. – Ittam még egy kortyot, aztán visszatettem a poharat a bárpultra. – Szóval Martini és öltöny – böktem a ruházatára, és igyekeztem a beszélgetésre koncentrálni, nem pedig Hunter ölére. – Menő üzletember vagy?

– Nem egészen. – Halkan, szexin felnevetett, és megdörzsölte a tarkóját. – Mérnökként dolgozom a városnak. Tudod, építési projektekkel és tömegközlekedéssel foglalkozom. Nagyon izgalmas dolgok – tette hozzá szarkasztikusan.

Elmosolyodtam, megkönnyebbültem, hogy nem vállalatvezető. Elég sokukkal lefeküdtem már, egy életre elegem lett belőlük. Szárazak és unalmasak, olyan izgatók, mint egy darab héjában sült krumpli. – Nem, szerintem ez remek.

– A legtöbb nő keresztet vet rám, mihelyt meghallja a tömegközlekedés szót.

– Nos, én nem vagyok olyan, mint a legtöbb nő – vigyorogtam rá, és a szemébe néztem.

– Azt látom. – Egy pillanatra fogva tartotta a tekintetemet, aztán belekortyolt a Martinijába.

Általában nagyon magabiztos és laza vagyok, de ez a férfi… egy egészen más szintet képviselt.

– Be kell vallanom – szólalt meg, és közelebb hajolt hozzám –, csak azért rendeltem Martinit, hogy lenyűgözzelek. Általában sört iszom.

Majdnem leesett az állam. Ő akart lenyűgözni engem? Erre nem számítottam.

– És te, mit dolgozol? – szakította félbe a gondolataimat.

– Pletykarovatot írok.

A férfiak általában magukba zárkóznak, amikor ezt meghallják, azt hiszik, hogy ez nem is munka, inkább csak hobbi. De Hunter érdeklődő arccal bólintott, itta minden szavamat. És izzott köztünk a szexuális feszültség, mint egy hamvadófélben lévő máglya, amelyik alig várja, hogy újra felszítsák a tüzét.

– Ez sokkal érdekesebb, mint az én munkám. Hogyan kerültél oda?

Vállat vontam. – Mindig szerettem írni. Nem az volt az álmom, hogy hírességekről írjak, de egy barátom felajánlotta ezt az állást, és annyira jól ment, hogy azóta is ezt csinálom.

– Szórakoztatónak hangzik.

– Azt te csak hiszed. – Letettem az üres poharamat a bárpultra. – A munkám nagyrészt abból áll, hogy ülök a lakásomban melegítőben, és sztorik után kutatok. De ne érts félre, imádom a munkámat.

Könnyedén folyt közöttünk a beszélgetés, és ahogy egy újabb órán keresztül dumáltunk és flörtöltünk, hirtelen rádöbbentem, hogy milyen régóta nem éreztem már magam ennyire jól. Hunter szeme hipnotikus árnyalatú volt valahol a kávébarna és a konyak között, és frissítő élmény volt egy ilyen laza férfival beszélgetni, akit a jelek szerint valóban az érdekelt, amit mondtam, nem pedig az, amit tehettem érte. Ilyen mértékű kapcsolatra nem is lett volna szükség, mivel csak szórakozni akartam, nem pedig életre szóló társat találni. De akkor is kellemes érzés volt.

Kiitta a Martinije maradékát. – Igyunk még egyet?

Mielőtt válaszolhattam volna, valaki meglökött hátulról, és Hunter mellkasának támaszkodtam, hogy ne essek el. Kemény izmokat éreztem az ing alatt; nyilvánvaló volt, hogy nem kerülte az edzőtermet.

Nagyot nyeltem, csábított a gondolat, hogy megmarkoljam az ingét és magamhoz húzzam Huntert. De ehelyett hátraléptem, összeszedtem magam. Általában nem ennyire könnyű levenni a lábamról, de volt valami Hunterben, amitől úgy remegett a szívem, mintha tinédzser lettem volna. Nem még egy italt akartam… Huntert akartam. Ráadásul aggódtam, hogy ha iszom még egy pohárral, akkor a cuki spiccesből hirtelen merevrészeg lennék.

– Talán inkább menjünk – jegyeztem meg szégyenlősen.

Úgy tűnt, hogy nem erre a válaszra számított, de gyorsan összeszedte magát. – Azt is megtehetjük.

Idegesen és izgatottan közöltem Hunterrel, hogy találkozzunk az épület előtt, és indultam, hogy megkeressem Jessie-t és Rebeccát. A bár egyik sarkába kucorodtak, és nyilvánvalóan végignézték, hogy mi történt.

– Látszik rajta, hogy odavan érted – lelkesedett Jessie, amikor odaléptem hozzájuk.

– A lakására megyünk – vigyorogtam. Legalábbis reméltem, hogy így lesz, mert én pillanatnyilag tulajdonképpen hajléktalan voltam. És eléggé biztos voltam benne, hogy nem lenne illendő szexelni valakivel a hamarosan exlakótársam kanapéján.

– Mindent bele, csajszi! – csapott Rebecca a seggemre.

Összeölelkeztünk. – Szeretlek benneteket, csajok.

– Holnap mindent mesélj el! – parancsolt rám Jessie, és az ajtó felé kezdett terelni.

Hunter már hívott egy taxit. Kinyitotta nekem az autó ajtaját, én bemásztam, és átfutott az agyamon, hogy még sosem találkoztam ennyire vonzó férfival, aki egyúttal udvarias is lett volna.

Nem kerülte el a figyelmemet, milyen közel ültünk egymáshoz a taxi hátsó ülésén, bár nem beszéltünk róla, mindketten tudtuk, mi következik. Képtelen voltam megállni, közelebb csúsztam, hozzásimultam. Kemény mellkasa a vállamhoz nyomódott, és levegő után kaptam, amikor átkarolt. A testem azonnal reagált az érintésre, a női szerveim szinte felizzottak.

Hunter végighúzta az ujjait a vállamon, le a karomon; olyan ártatlan érintés volt, mégis magában rejtette a hamarosan történő dolgok ígéretét. Gyengéden simogattam izmos combját, a tekintetem közben végigsiklott a testén. Ha hinni lehetett a nadrágjából kiálló dudornak, akkor nem volt szégyenkeznivalója.

Nagyot nyeltem, hirtelen szédülni kezdtem a tudattól, hogy mennyire akartam őt. Hatott a folyékony bátorság. Ha ilyen hatással van rám, miközben teljesen felöltözve ülünk egy taxiban, akkor el sem tudom képzelni, mit tesz velem a hálószobában.

Az utazás nem tartott sokáig, de képtelen lettem volna tovább várni, mire megérkeztünk Hunter kétszintes, gyarmati stílusban épült házához.

A bejárati ajtónál előhalászta a kulcsát, és megtorpant. – Figyelmeztetlek, hogy ki kell fizetnem a bébiszittert.

– A bébiszittert? – A fejem kissé homályos volt a sok tequilától, nem fogtam fel hirtelen, mit mond. Valamiféle fura szexfétisről beszélt?

– Van egy lányom – felelte, és idegesnek tűnt. – Baj?

Általában nem vagyok különösebben oda a gyerekekért. De részeg voltam, és az elmúlt két órában máson sem járt a fejem, mint hogy elképzeltem Huntert meztelenül, így aztán nem állt szándékomban nagy hűhót csapni egy gyerek miatt.

– Dehogy. Engem nem zavar – vágtam rá gyorsan, mire Hunter megkönnyebbülten felsóhajtott.

Beléptünk a házba, és lopva körbepillantottam, míg kifizette a bébiszittert. Egy csomó fénykép volt Hunterről és egy apró, sötét hajú kislányról. Egy pillanatra eltűnődtem, mi lehet az anyával. De nem azért jöttem, hogy megismerjem az élete történetét; a hagyományosan kötelező születésnapi szex kedvéért voltam itt.

A bébiszitter rám nézett, miközben a fényképeket tanulmányoztam, és igyekeztem úgy tenni, mint aki idetartozik, és nem azért vagyok itt, hogy részeg egyéjszakás kalandban legyen részem. A lány váltott pár szót Hunterrel, aztán távozott végre.

Hunter levette a zakóját, izmos mellkasa és bicepsze szinte szétfeszítette az ingét. Elindultam felé, több mint készen álltam arra, hogy egy nagy robbanással köszöntsem a születésnapomat.

Ha így ünneplem a harmincadik születésnapomat, akkor ez egy nagyon jó év kezdetét jelenti.