A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Meghan March: Iron Princess (Savage Trilogy #2)

Fordította

GOITEIN VERONIKA

Copyright © 2018. Iron Princess by Meghan March

The moral rights of the author have been asserted.

Hungarian translation © Goitein Veronika, 2019

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

Vágy és hatalom (Vágy-trilógia 1.), 2017

Vágy és kétség (Vágy-trilógia 2.), 2017

Vágy és szerelem (Vágy-trilógia 3.), 2018

Vigyél magaddal, 2018

Véletlen szeretők, 2018

Téged akarlak (Mr. Mount bűnös élete 1.), 2018

Rád vágyom (Mr. Mount bűnös élete 2.), 2019

Tiéd vagyok (Mr. Mount bűnös élete 3.), 2019

Vad kísértés (Kísértés 1.), 2019

Borítóterv: Faniszló Ádám

Szerkesztette: Kalocsai Judit

Korrektúra: Hoppe Adrienn

Tördelés: NovaBook

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

ISBN 978-615-6013-27-9

1. FEJEZET

Most

Porból vagyunk, porrá leszünk, és azon dicső napot várjuk, amikor az Úr alászáll a mennyből…

A pap halkan mormolja a szavakat, amelyeket túl sokszor hallottam már olyan koporsók mellett állva, amelyeknek nem lenne szabad itt lenniük. Egyikünknek sem lenne szabad itt lenni. Ennek a temetésnek meg sem lenne szabad történnie.

A pap tovább beszél, lehajtom a fejem, és a lábam alatt letaposott fűszálakat nézem. Egy pillanatig sem bírom tovább nézni azt a koporsót.

Kész csoda, hogy nem sülök meg feketébe öltözve, de inkább úgy érzem, jéggé fagyott a szívem, és mozdulni sem tudok.

Nem érzem a hőséget.

Nem érzek semmit.

Nem tudom, érezni fogok-e még valaha valamit.

Zsibbadok – semmi más nincs, csak a bűntudat.

Én tettem.

Az én hibám.

2. FEJEZET

KANE

Tizenöt évvel korábban

Baromi sokáig tartott a zötyögés a reptéri buszon, de nem szólhattam előre, hiszen meglepetésnek szántam. Majdhogynem az utolsó dolláromat költöttem a repjegyre, és a következő fizetési csekkemet még jó pár napig nem küldi a jó öreg állam bácsi. Nem mintha a fizetés sokat jelentene, ha belegondolok, min mentünk keresztül.

Amikor beléptem a hadseregbe, ezt vállaltam. Becsület. Haza. Kötelesség. Jó ezekben hinni, és még jobb meglepni anyámat egy gyors látogatással.

A busz letett az állomáson, vártam, hogy két öregasszony és egy fickó leszálljon, mielőtt felkaptam a sporttáskámat, és én is megindultam. A házunkig egy mérföldet kellett gyalogolnom, de sebaj. Anyám jól meg fog lepődni.

Arra nem számítottam, hogy én is.

Negyedóra múlva kinyitottam a hátsó ajtót, és benéztem a konyhába. Anyám öreg kutyája, Rudy nem ugatott, hogy jelezze az érkezésemet.

Beosontam, becsuktam az ajtót, és végre valami motoszkálást hallottam a mosókonyhából. Halkan végiglopakodtam a fényes faparkettán az előszoba végétől, és láttam, ahogy anyám szőke feje kihajol az ajtón.

– Meglepetés! – kiáltottam, ő pedig leejtette a kosárnyi ruhát, és hatalmasat sikított, aztán a szája elé kapta a kezét, és rám meredt. – Anya! Mi a fasz történt? Jól vagy?

Odébb rúgtam a kosarat, és közelebb léptem. Anyám szája fel volt hasadva, arca jobb felén véraláfutás éktelenkedett, hiába sminkelte ki magát.

– Baleset ért? Mi történt?

– Kane, nem is mondtad, hogy hazajössz.

Anyám hangjában nem hallottam az örömteli izgalmat, amire számítottam.

Még közelebb léptem, és a tenyerembe fogtam az arcát.

– Anya! Mi történt?

A szemem tükörképe, anyám világoskék szeme félrenézett.

– Semmi. Ügyetlen voltam.

Végigfutott a hátamon a hideg, és éreztem, hogy a hajam égnek áll, mint egy dühös kutya szőre. Csak egyetlen lehetséges magyarázat volt, és azt tényleg nem akartam hallani.

Egy pillanatra találkozott a tekintetünk.

– Ugye nem ő csinálta? – kérdeztem.

Lesütötte a szemét.

– Kane, ne vonj le elhamarkodott következtetéseket. Az senkinek nem jó. Tudod, milyen ügyetlen öregasszony vagyok mostanában.

Elengedtem az arcát, és megfordultam.

– Dolgozni ment?

Anyám félelemtől tágra nyílt szemmel nézett rám.

– Kane, kérlek! Meg ne próbáld!

– Miért ne? – A haragtól remegett a kezem. – Ülésezik a bíróság? Csodás. Akkor mindannyian végignézhetik, ahogy szarrá verem!

Előrébb léptem, de anyám elkapta a karomat, és tökéletesen manikűrözött körmei a bőrömbe vájtak.

– És szerinted mi lesz, amikor megint elmész? Ha megharagítod, attól nekem jobb lesz?

Összeszorítottam a fogamat.

– Akkor nem megyek vissza.

Megragadta a karomat.

– Vissza kell menned. Végre viheted valamire. Ha nem mész vissza, lecsuknak. Nem vagyok hajlandó a fiamat a börtönben látogatni, világos?

– Ugye most először fordult elő, hogy megvert? – Tudtam, hogy ha igent mond, úgysem fogom elhinni, hiába szeretném. De reméltem, hogy legalább lenyugszom.

Anyám összepréselte az ajkát, amitől a szája melletti kis ráncok elmélyültek. Remegő hangon felelt.

– Az én hibám volt. Leejtettem a kedvenc whiskyjét, és eltört az üveg. Előtte nagyon stresszes tárgyalása volt. Óvatosabbnak kellett volna lennem.

Ahogy anyám a mostohaapámat mentegette, úgy éreztem, mintha kést forgatnának a szívemben.

– Hagyd ott, anya! Még ma. Most azonnal.

Anyám ajka remegett.

– Kane, hidd el, nem nagy ügy. Esküszöm. Ilyen apróság miatt nem fogok elválni.

Apróság?

Hallgattam, és a fejemet ráztam.

– Hogy nevezheted ezt apróságnak?! Az a faszfej megütött! Nem nevezheti magát férfinak egy olyan féreg, aki kezet emel egy nőre! Meg kell leckéztetni, és hidd el, boldogan megteszem.

Anyám szorosabban markolta a kezemet.

– Azért jöttél, hogy bajt csinálj nekem? Amire készülsz, csak megnehezítené az életemet. Ha tényleg fontos neked, hogy amennyire lehet, békességben élhessek, akkor tégy úgy, mintha semmit sem vettél volna észre. Előkészítem neked a szobádat, és rendbe rakom a sminkemet.

Elöntött a düh és az undor. Nem tudtam, mitévő legyek. Ha ezt büntetlenül hagyom, nem vagyok igazi férfi, de miféle ember az, aki nem hallgat az anyja kérésére?

Elhúztam a karomat.

– Ne fáradj a szobámmal! Nem maradok itt, nem vagyok hajlandó azzal a szarházival találkozni, ha nem verhetem agyon.

Anyám elsápadt.

– Kérlek, Kane. Csak… felejtsd el! Ne szólj neki semmit! Ez a tárgyalás nagyon kimerítette.

– Ne aggódj, nem fogok szólni neki, mert itt sem leszek, amikor hazaér. Számomra többé nem létezik az az ember.

– A nevelőapád!

– Senkiházi faszfej. Mindig ilyen volt, már akkor is, amikor hozzámentél.

– Gondoskodott rólunk, amikor szükségünk volt rá.

– Nyugodtan magyarázkodj magadnak. De csak egy szavadba kerül, és elviszlek innen, szerzek neked egy szép lakást a laktanya közelében, a teljes fizetésemet odaadom, gondoskodom rólad. Csak egy szavadba kerül, és már csomagoljuk is a holmidat. Elhúzunk innen, mielőtt hazaér.

– Tudod, hogy a nagymamát nem hagyom itt. Igaz, hogy már a nevemet sem tudja, de neki csak én maradtam.

– Akkor őt is visszük.

Anyám tekintete megkeményedett, tudtam, hogy hiába beszélek.

– Menj, moss kezet, mindjárt vacsorázunk.

Lehunytam a szemem, és megráztam a fejemet.

– Nem maradok itt.

– Várj, Kane…

Sarkon fordultam, és végigsiettem a folyosón.

A sporttáskámmal a vállamon három mérföldet gyalogoltam az egyetlen helyig, ahol meghúzódhattam. Kinyitottam az ajtót, réz szélcsengő jelezte az érkezésemet.

– Jövök már! – hallatszott hátulról az ismerős, érdes hang.

Mélyen belélegeztem a puskapor és a doh szagát, és hirtelen sokkal otthonosabban éreztem magam, mint a bíró nagy, csillogó-villogó házában, ahol anyám éjt nappallá téve takarított.

Az üveges pulthoz léptem, amely ezüstös revolverekkel és matt fekete pisztolyokkal volt tele. Végigsimítottam a tetejét, és a fegyvereket vizsgálgatva azt kívántam, bárcsak lenne most nálam valami, hogy kinyírhassam a bírót, és ezzel meghozzam a döntést anyám helyett.

Igaz, azt mondta, nem akar engem a börtönben látogatni.

– Miben segíthetek, fiacskám? – cigarettafüsttől érdes hang szólított meg a pult túloldaláról, mire felpillantottam. – Na nézzenek oda! Kane Savage! Nem is tudtam, hogy eltávot kaptál!

Jeremiah Prather a Golyóálló fegyverbolt tulajdonosa tisztelgett, és én viszonoztam az üdvözlést.

– Meglepetés volt – mondtam, és lehervadt az ajkamról a mosoly.

Jeremiah a kezemet figyelte, ahogy feszengve szorongatom a táskám pántját.

– Meglepetés? Anyádnak, vagy neked?

A hangjában volt valami, ami nyugtalanított.

– Az egész város tudja, hogy anyámat veri a férje?

Jeremiah bánatos képet vágott.

– Mostanában kezdett keringeni a pletyka. Egy szomszéd pár napja épp kutyát sétáltatott, és hallotta, hogy balhé van a házban. Elmondta valakinek, aztán elkezdett híre menni a dolognak, mert anyád legutóbb nem volt templomban, aztán a zöldségesnél napszemüveget viselt, és vastag réteg alapozót kent az arcára.

Nagyot nyeltem. Fojtogatott a düh.

– És senki nem tett semmit?!

Jeremiah összefonta a karját széles mellkasa előtt.

– Mégis mit tehettek volna? Giles nagyon jóban van a rendőrfőnökkel és az ügyésszel, úgyhogy, még ha anyád hajlandó is lenne feljelentést tenni, nem lenne belőle semmi.

A mostohaapám, Bernard Giles az egész várost a kezében tartotta. Sőt, szinte a Giles családé volt az egyházközség. Aki szembeszegült vele, könnyen a bíróságon találta magát, és onnan bilincsben távozott. Hírhedten könyörtelen ítéleteket hozott, de senki nem mert tiltakozni. Az aljas ügyész a fivére volt, a korrupt rendőrfőnök a barátja, úgyhogy erős szövetséget mondhatott a magáénak.

– Megölöm! – A hangomban csipetnyi bizonytalanság sem bujkált, és Jeremiah elég régóta ismert ahhoz, hogy tudja, nem tréfálok.

Sötét pillantást vetett rám, cserzett arcán elmélyültek a ráncok.

– A biztonsági kamera felveszi, amit mondasz, fiacskám. Ne beszélj baromságokat.

Hátrament az irodájába, és csak néhány perc múlva tért vissza. Az ajtóhoz sietett, megfordította a táblát, ZÁRVA, és nyomatékul még el is fordította a kulcsot.

– Törölnöm kellett a kameráról az összes felvételt attól kezdve, hogy bejöttél. Kikapcsoltam. Nehogy terhelő bizonyítékként bárki felhasználhassa ellened.

A pultnak dőltem, a kezem ökölbe szorult.

– Akkor adj egy egyszer használatos fegyvert, és már itt sem vagyok. Senki nem fog tudni róla.

– Fiam, tudom, hogy a seregben mindennap fegyver van a kezedben, de itt most másról van szó. Nem tehetsz ilyet anélkül, hogy végérvényesen bemocskolnád a lelkedet.

Összeszorítottam a fogamat.

– Hát azt hiszed, nem láttam és nem tettem még olyat, ami egyenest a sátán karmaiba küld? Kétszer jártam a pokolban, és már nem az vagyok, aki előtte voltam.

– Tudom. Nekem nem kell magyaráznod. – Jeremiah felemelte a kezét, halványuló tetoválásai még jól látszottak az alkarján: Hadifogoly / Bevetésen eltűnt. – De ez akkor sem ugyanaz. Menj ki a lőtérre, vezesd le a feszültséget a céltáblán. Hozok neked egy pisztolyt. A sajátomat.

Nem véletlenül hangsúlyozta, és nem véletlenül a saját fegyverét adta a kezembe. Tudta, legalábbis úgy hitte, hogy tudja, hogy az ő pisztolyával nem lőném le Gilest. Ravasz vén róka.

Megint eltűnt egy pillanatra, és egy régi 45-össel tért vissza. A pultra tette, és három doboz lőszert vett le a polcról.

– Ha nem hallom, hogy lősz, utánad megyek az AK-val, és annak nem fogsz örülni.

Megesküdtem volna, hogy most semmi nem tud megnevettetni, de Jeremiah valahogy mégis mosolyt csalt az arcomra.

– Jó, céllövöldézek egyet, de nem ígérem, hogy attól lenyugszom. Lehet, hogy kölcsönkérném a Kalasnyikovot.

– Higgadj le, szedd össze magad, aztán beszélünk! Nem engedem, hogy faszságot csinálj, ha nem gondoltad át ezerszer és alaposan.

3. FEJEZET

KANE

A 45-össel minden céltáblának pontosan a közepébe találtam, ahová Giles fejét képzeltem. Nemhogy lenyugodtam volna, de a harag még erősebben lobogott bennem, amíg már céltudatos, gyilkos ösztönné vált.

Giles halált érdemel. Aki kezet emel egy nőre, az nem érdemli meg, hogy éljen. Anyám arcán a smink alatt rejtőző véraláfutás és a felhasadt ajka bélyegként égtek az emlékezetembe.

Ha senki a városban nem hajlandó elintézni a nagy hatalmú családból származó, befolyásos bírót, akkor nincs más választásom. Utána majd eltűnök, lelépek Mexikóba, és életem végéig a tengerparton iszogatom a Coronát, és a távolból vigyázok anyámra.

Meghúztam a ravaszt, és a pisztoly kattant.

Üres.

A lőszeresdobozra pillantottam.

Üres.

Akkor itt az idő.

Visszamentem a lőtérről a nehéz vasajtón át a fegyverüzletbe, de Jeremiah már nem volt egyedül.

Lehajtottam a fejem, és a sapkámat a szemembe húztam, hogy akárki van itt, ne tudja meg, ki vagyok. Minél kevesebb a tanú, annál jobb.

– Már itt sem vagyok. Majd hátul megyek ki.

Mielőtt leléphettem volna, a pult mellett álló elegáns, öltönyös férfi hozzám fordult.

– Pont időben érkeztél, Savage.

Hát ez meg ki a fasz? És honnan tudja a nevemet?

A hátamon futkosott a hideg, ahogy felnéztem.

– Nem hinném, hogy ismerjük egymást.

Átható, fekete szemétől nem ijedtem meg, de nyugtalanított.

– Mount vagyok. És ha jól értem, mindkettőnknek elintézetlen dolga van Giles bíróval.

Jeremiah-ra pillantottam, és elszorult a szívem az árulástól.

– Mit mondtál neki?!

Jeremiah feltartotta a kezét.

– Mielőtt fenyegetőzni kezdesz vagy más baromságot művelsz, közlöm, hogy ez az ember segíthet neked.

– Hogyhogy? Talán bérgyilkos? Nekem erre egy kurva dollárom sincs, és jobban szeretném magam intézni a dolgot.

A férfi végigmért. Nem tudom, mit keresett, de úgy éreztem, csontig hatol a tekintete.

– Én már nem végzek piszkos munkát. Túl gyakran maszatoltam össze az ingemet. Bosszantotta a szabómat.

– Akkor nyugodtan felejtse el, amit Jeremiah mondott magának, és felejtsen el engem is, Gilest is.

– Na ide figyelj, fiam! – szólalt meg Jeremiah. – Mountnak ajánlata van számodra. Jobban teszed, ha meghallgatod.

– Nem vagyok a fiad! – csattantam fel.

– Nem bizony. De apáddal együtt szolgáltam a seregben, és megígértem neki, hogy odafigyelek rád. Úgyhogy nyughass, és figyelj! Ilyen ajánlatot nem fogsz kapni még egyszer.

Jeremiah sosem hagyott cserben, úgyhogy ez a mostani árulása különösen fájt, de nem volt más választásom. A kiürült 45-öst a farzsebembe csúsztattam, és becsuktam az ajtót.

– Miféle ajánlat?

Mount egy vastag borítékot húzott elő a zsebéből, és a pultra tette.

– Ötvenezer. A fele előleg, a másik felét akkor adom oda, ha elvégezted a munkát.

Ujjával felém tolta a borítékot.

Jeremiah-ra néztem, aztán ismét a férfira.

– Mi a fenéről beszél?

– Huszonötezer dollárról. A fizetséged fele. A másik felét akkor kapod meg, ha Giles elpatkolt.

Ekkor értettem meg.

– Maga… megfizeti, hogy kinyírjam Gilest? Akit amúgy is ki akarok nyírni? Miféle baromság ez?

Mount rezzenéstelen arccal folytatta.

– Ez még nem minden.

Összefontam a karomat.

– Sejtettem, hogy lesz valami bonyodalom. Hadd halljam!

Mount is összefonta a karját, de ő fenyegetően.

– Miután ezzel megvagy, még három munkát elvégzel nekem. Utána szabad vagy.

– Miféle munkákat? Lófaszt sem csinálok, ha előre nem tudom, miről van szó!

– Gyilkosságokról. Egészen pontosan bérgyilkosságokról.