A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Carla Naumburg: How to Stop Losing Your Sh*t with Your Kids, 2019

Fordította

NAGY BOLDIZSÁR

How to Stop Losing Your Sh*t with Your Kids
© Carla Naumburg, 2019

First published by Workman Publishing Co., Inc.

Translation rights arranged by Andrew Nurnberg Ltd and MacKenzie Wolf

All rights reserved.

Hungarian translation © Nagy Boldizsár, 2020

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Iski Anna, Faniszló Ádám

Illusztrációk © Iski Anna

További grafikai munka: Németh Renáta

Szerkesztette: Kónya Orsolya

Korrektúra: Drabon Zoltánné

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2020

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

ISBN 978-615-6067-49-4

Tartalom

Ajánlás

Bevezető Ideje kimászni a kakiból

1. fejezet Miért borul ki a bili?

2. fejezet Hogyan sikerült megszabadulnom (szinte teljesen) az idegrohamoktól

3. fejezet Ismerd meg a mumusod: így urald a gombokat és a triggereket

4. fejezet Vállalj sokkal kevesebbet, és ritkábban borul ki a bili

5. fejezet Ezt csináld, hogy ne csináljon ki a világ

6. fejezet Készülj fel, hogy ne készülj ki

7. fejezet Foglalkozz kicsit magaddal, hogy ne boruljon ki a bili

8. fejezet Amire egész idő alatt vártál: mit is kell tenni azért, hogy ne boruljon ki a bili

9. fejezet Ha szétrobbant a bili

Bónusz cucc

Köszönetnyilvánítás

Lányaimnak,
akik nélkül sosem tudtam volna meg,
milyen az, mikor borul a bili.

És férjemnek,
aki ritkán készül ki idegileg,
és bármilyen gyakran is borul ki
miattam a bili, változatlanul szeret.

Szóval teljesen kifordultál magadból a gyerekek mellett. Leszidtad őket, kiabáltál velük. Sokkal ingerlékenyebb és érzékenyebb vagy, mint szeretnél, és erre nem vagy büszke. Tudod, milyen szülő szeretnél lenni: sokkal nyugodtabb és következetesebb. De bármennyire is próbálkozol, újra meg újra elszakad a cérna.

Anélkül, hogy ismerném a családodat vagy a te sajátságos bekattanási stílusodat, van hat olyan általános tény, amiket ha megismersz, kevésbé fogod magad szégyellni, és ellenállóbb leszel, ha közeleg egy újabb kiborulás.

Hat tény a gyerekneveléssel kapcsolatos kiborulásról

1. GYEREKET NEVELNI NEHÉZ. Mindenkinek az. Nem, most teljesen komolyan mondom, mindenkinek: még a Ránézésre Tökéletes Szülőnek is, aki mindig az első sorban várja a gyerekét a cukormentes szójatejes lattéjával meg a gondosan kiporszívózott minibuszával. Annak, hogy szülőnek lenni nehéz, több oka van, ezek közül néhánynak hozzád van köze, néhánynak a gyerekedhez, néhánynak pedig a fene se tudja mihez, talán az aktuális holdálláshoz.

2. NÉHA MINDEN SZÜLŐ IDEGÖSSZEOMLÁST KAP. Van, aki gyakrabban, hangosabban vagy nagyobb nyilvánosság előtt, mint mások, de előbb-utóbb mindenki sorra kerül. Minden kétséget kizáróan, abszolút biztos lehetsz benne, hogy nem vagy ezzel egyedül. A New York Timesban néhány éve azt írták egy cikkben, hogy az üvöltözés az új elfenekelés, bennünket pedig „kiabáló generáció”-nak neveztek.

3. TALÁN AZT HISZED, HOGY TÖNKRETETTED A GYEREKED, DE EZ VALÓSZÍNŰLEG NEM ÍGY VAN. Ne érts félre: az idegösszeomlásod nem tesz jót sem neki, sem másnak. De ezt eddig is tudtad. Azt viszont talán nem tudtad, hogy az ember sokkal rugalmasabb, mint gondolnánk; sokunkat neveltek fel mentálisan totál szétesett emberek, és mégis értelmes felnőttek lettünk, a társadalom hasznos tagjai, mindössze enyhe jégkrémfüggőséggel. Ez azt jelenti, hogy elengedheted a bűntudatot, a stresszt és a szégyent, amihez olyan kétségbeesetten ragaszkodsz, és nem kell elkezdened félretenni a gyerek külön, terápiás célokra indított számlájára sem.

4. MINDEZEK ELLENÉRE KIBORULNI POCSÉK ÉRZÉS. Igen, kimerítő tud lenni, és mindenki szarul érzi magát utána. Stresszeli a gyerekeket, feszültté teszi a viszonyod velük, és a hatására megkérdőjelezed nemcsak a gyereknevelési képességeidet, de önmagadat is. A kiborulásaid értékes időt és energiát vonnak el anélkül, hogy megoldást nyújtanának a problémára vagy garantálnák, hogy legközelebb nem borulsz majd ki, és megnehezítik azt is, hogy olyan szülő légy, amilyen lenni szeretnél. Mindezek tetejébe pont azt a viselkedésmódot modellezik, amit nem szeretnél viszontlátni a gyerekednél.

5. NEM AZ AKARATERŐN MÚLIK. Sok szülő azt gondolja, hogy csak el kellene döntenie, hogy nem borul ki, és a belső erejét megfeszítve, fogát összeszorítva kellene átvészelnie a nehéz pillanatokat anélkül, hogy felrobbanna. Bár akad köztünk olyan, akinek ez néha összejön, az akaraterő valójában nem olyan kiszámítható és megbízható, mint hisszük. Szóval, ha nem vagy elég erős ahhoz, hogy egyben maradj, ne feledd: nem arról van szó, hogy ne lennél elég erős vagy nincs elegendő akaraterőd. Hanem arról, hogy még meg kell tudnod, mi okozza a kiborulást, majd olyan képességeket és stratégiákat kell elsajátítanod, melyekkel hatásosan kezelheted a kiváltó okot.

6. MEG TUDOD TANULNI, HOGYAN BORULJ KI SOKKAL, DE SOKKAL RITKÁBBAN, és hogy hogyan állj talpra abban az esetben, ha mégis kifordultál volna magadból. Nem fog menni egy nap alatt, és rengeteg munkádba kerül majd, de ahogy mondani szokták, „a legjobb dolgok az életben nem ingyen járnak, a gyerekeid pedig valószínűleg úgyis tönkreteszik majd”, szóval nem kell maximalistának lennünk. A cél az, hogy jobban csináljunk, mint ahogy eddig.

Azt hiszem, ez az a pont, ahol meg kell említenem, hogy amennyiben a száz százalékos pénzvisszafizetési garanciáról szóló részt keresed, ahol ígéretet teszek rá, hogy e könyv elolvasása után soha az életben nem borulsz ki, nos, ne keresd. Nincs garancia. A jó hírem viszont az a számodra, számomra és a többi tökéletlen emberi lény számára, aki igyekszik önmagánál néhány fokkal kevésbé tökéletlen gyereket nevelni, hogy nem kell a Dalai Mamának lennünk ahhoz, hogy megfontoltabb és nyugodtabb szülők legyünk. Viszont minden egyes alkalommal, mikor megpróbálsz ellazulni ahelyett, hogy kiborulnál, teret adsz annak, hogy átgondoltan reagálj, és olyan szülővé válj, amilyen lenni szeretnél – bármit is jelentsen ez a te esetedben.

Szerencsére ehhez nem kell sem felforgatnod az egész életed, sem szuperdadust fogadnod, sem előfizetni egy nevetségesen drága, huszonhét lépéses programra, ami totálisan leszívja az erődet már a harmadik lépésnél. Egyszerű útmutatók használatával fogom megmutatni neked, mit kell tenned ahhoz, hogy ne veszítsd el a fejed. A könyvben ajánlott szokások és gyakorlatok nemcsak abban segítenek majd neked, hogy nyugisabb, türelmesebb szülő légy, hanem abban is, hogy általánosságban is boldogabb és produktívabb emberré válj, aki az élete minden területét kontroll alatt tudja tartani.

Talán nem ez az első iromány, amit arról olvasol, hogyan szokhatsz le az üvöltözésről és hogyan maradj békés, mikor épp az érzékeny pontodat nyomkodják, de gondolom, az a másik módszer nem igazán válhatott be – elvégre nem lennél most itt. Megértelek. Én is olvastam az összes cikket és top tízes listát – és nem csak azért, mert kutatási anyagot gyűjtöttem ehhez a könyvhöz. Legelső alkalommal aznap este merültem el ezekben a jó tanácsokban, mikor leraktam a minidiktátoraimat a Cartoon Network elé, így pontosan egy rajzfilmrésznyi időm lett arra, hogy elolvassam, milyen találatokat ad ki a Google arra a kérdésre, hogy „Mit tegyek, hogy ne üvöltsek folyton a gyerekkel?”. Hadd tegyem hozzá: klinikai szociális munkás doktorim van, mégis odáig jutottam, hogy a Google-on keresem a válaszokat. Tehát ha valaha is zavart volna, hogy csak veled fordul elő ilyesmi, tudd, hogy ez nagyon nem így van.

Miért nem sikerült eddig összekaparni magad?

(VIGYÁZAT, SPOILER: NEM A TE HIBÁD)

Személyes és szakmai tapasztalataim azt mutatják, hogy több, különböző oka lehet annak, hogy a legtöbb tanács nem válik be a szülők túlnyomó részénél.

A legtöbb ilyen könyv túl hosszú, márpedig a szülőknek általában nincs ideje, energiája vagy kedve a terjedelmes írásokhoz. Ígérem, én hamar a lényegre térek.

A tanács irreális igényeket támaszt a szülőkkel és a gyerekekkel szemben, olyan életidegen viselkedést várva el tőlük, ami elméletben talán jól hangzik, de a valóságban kivitelezhetetlen. Mikor az olvasott tipp nem válik be, úgy érzed, kudarcot vallottál és feladod. Én gyakorló szülő vagyok (az egyik lányom nyolc-, a másik tízéves), és nem tálalok semmi olyat, amit nem raknék le az asztalra otthon is. Hadd jegyezzem itt meg, hogy nem kell tökéletes szülőnek lenned ahhoz, hogy tökéletes szülő légy. Minél többet stresszelsz a tökéletesség miatt, annál valószínűbb, hogy kiborul a bili, ami baromi ironikus, de nem kúl, hipszteres értelemben.

Nem kell tökéletes szülőnek lenned ahhoz, hogy tökéletes szülő légy.

A legtöbb tanács a kiborulás pillanatára fókuszál, és gyakran arról szól, mit kellene tenned ahelyett, hogy megőrülsz. Ezeket nevezem „volna-lenne” tanácsoknak. Ismered: kiabálás helyett inkább csinálnod kellett volna tíz jumping jack-gyakorlatot vagy venni tizennégy mély lélegzetet, és ha úgy tettél volna, akkor most minden másképp lenne. Nyilvánvaló, hogy más megközelítésre van szükség. Én tudok egyet.

A tanács nem passzol hozzád vagy a családodhoz. Mondok egy példát: egyszer azt a tippet olvastam, hogy ne a gyerekkel üvöltözzek, hanem vonuljak inkább el és ordítsak a vécével. Annak a szülőnek, aki ezt írta, valószínűleg bevált a módszer, de nekem akkor az egyik gyerekem épp pelenkás volt, a másikkal pedig a biliztetés rémálmán mentem keresztül, szóval a kábelfektető helyek körül akartam lógni a legkevésbé. Az én könyvemben található tanács univerzális, és a te ízlésedhez, stílusodhoz is passzol.

Végül pedig, nagyon kevés tanácsot találni, ami arra vonatkozik, mit tegyünk azután, hogy az elkerülhetetlen kiborulásra sor került (ami eljön, bármit is teszel). Az igazság az, hogy léteznek jobb és kevésbé jó reakciók, amelyeket dühroham után bevethetsz magad és a gyerek ellen. A leghatásosabb stratégiák azok, amelyek segítenek abban, hogy a lehető leggyorsabban talpra álljunk, és hogy elkerüljünk egy újabb kikészülést, szóval mi ezekre fogunk koncentrálni.

A lényeg most itt az, hogy ha nem sikerült még eljutnod addig a pontig, hogy kezelni tudd a bilidet, az nem azért van, mert egy rakás szerencsétlenség vagy. És egész biztosan nem azért, mert valami baj van veled, emberként vagy szülőként. Ez egy nagyon fontos pont, szóval megismétlem újra, ezúttal csupa nagy betűkkel: NEM VAGY ROSSZ SZÜLŐ. Gyereket nevelni nehéz, az pedig, hogy néha elveszíted a türelmed, a normális emberi viselkedés része, és neked nem állt eddig rendelkezésedre a megfelelő tanács és támogatás. De menni fog. Ígérem.

EZÉRT NEM LÉTEZIK OLYAN, HOGY ROSSZ SZÜLŐ

Talán úgy gondolod, hogy igenis léteznek rossz szülők, olyan anyák és apák, akik rettenetesen viselkednek, rendszeresen verik, fenyegetik, megszégyenítik vagy elhanyagolják a gyereküket. Talán azt gondolod, hogy te is közéjük tartozol. Lehet, hogy igazad van, lehet, hogy nem, de bárhogy is legyen, én nem fogom használni a „rossz szülő” kifejezést. Mert senkin nem segít. Ha egyszer az emberre ráragad ez a címke, nem lehet vele mit kezdeni, nem lehet rajta változtatni, nincs rá gyógymód. Ahelyett, hogy rossz szülőkről beszélünk, beszéljünk inkább olyan szülőkről, akiknek problémáik vannak – jó sok –, akiknek nem áll rendelkezésükre elegendő információ, forrás és támogatás. Ha részvéttel viszonyulunk a jelenséghez, akkor el tudunk kezdeni gondolkodni azon, hogyan tovább.

1. LÉPÉS: ÉRTSD MEG, MIÉRT BORUL KI A BILI

Először is látnunk kell, hogy mitől és hogyan borul ki a bili, és hogy miért csináljuk újra meg újra. Röviden úgy foglalhatjuk össze: azért történik mindez, mert benyomták rajtad a gombokat. Ha hosszabban akarjuk kifejteni, utána kell mennünk, miért is van rajtunk ennyi gomb, miért válnak ezek a szülővé válástól olyan átkozottul érzékennyé és mi is történik pontosan, mikor valaki benyomja őket.

Hogy jobban megértsük ezt a folyamatot, egy percre el kell merülnünk az agy és a test működésében. Ha megérted, mi hat triggerként az idegrendszeredre, és hogyan vezet ez ahhoz, hogy kikészülj, rájössz, hogy nem valamilyen morális kudarcról vagy benső gyengeségről van szó. Mi, emberek egyszerűen úgy vagyunk bekötve, hogy a gombjaink benyomására harccal, meneküléssel, bénultsággal vagy kiborulással reagálunk, akár segít ez rajtunk, akár nem. És akkor most van egy jó hírem: ha megérted, mi történik, és hogy miért történik épp úgy, akkor kevésbé érzed majd magad kiszolgáltatottnak és bűnösnek – épp ellenkezőleg, megerősödsz és fel leszel vértezve arra, hogy együttműködj a nem túl eszes agyaddal, ahelyett, hogy minden alkalommal hagynád magad sodródni, amikor kiborul a bili.

2. LÉPÉS: LEGYEN HATALMAD A GOMBJAID ÉS A TRIGGERJEID FELETT

Most pedig beszélni fogunk a nyomógombaidról és a triggerjeidről. A könyvben a „gombok” alatt az idegrendszert értjük, a „trigger” alatt pedig mindazt, ami képes úgy felpiszkálni az idegrendszeredet, hogy az még nagyobbá, világítóbbá és érzékenyebbé váljon, vagyis megnöveli annak esélyét, hogy a gyerek benyomja. Márpedig a kicsi tutira be fogja nyomni a gombjaidat. Genetikailag, evolúciós okokból eredően, pszichológiailag, fejlődéslélektani, kapcsolati dinamikai szempontból, pszichológiailag és érzelmileg is arra van kondicionálva, hogy a mocskos kis ujjaival a lehető legtöbbször a gombjaidat bökdösse. Vannak gyerekek, akik keményebben és gyorsabban csinálják, mint mások, de alapvetően mindannyian nyomkodnak. Ez nem jelenti azt, hogy titokban megvetnek téged. Csak azt jelenti, hogy gyerekek.

Minden „triggernek” számít, ami képes felpiszkálni az idegrendszeredet, hogy az még nagyobbá, világítóbbá és érzékenyebbé váljon, vagyis megnövelje annak esélyét, hogy a gyerekek benyomják.

Sok gyereknevelési könyv arról szól, hogyan kezeld a gyereket, hogy abbahagyja a nyomkodást. Bár szülőként gyakorlatilag a te feladatod, hogy megtanítsd a gyerekeidnek, hogy mihez nyúlhatnak, szó szerinti és átvitt értelemben is, de nem ez a legjobb taktika, amivel kezelni tudod az idegállapotod. Valóban azt akarod, hogy olyan valakinek a viselkedése határozza meg az elmeállapotod épségét, aki nyalja a falat, és el tud olvadni attól, milyen érdekes alakja van a pirítósnak? Na, gondoltam, hogy nemet mondasz.

Szerencsére létezik ennél jobb trükk is. Meg fogod ismerni közelebbről a saját kis gombjaidat. Megtanulod, mitől kezdenek el villogni (vagyis mik a triggerjeid), és hogy hogyan nyugtathatod le őket. A jó hír az, hogy egy nagyon egyszerű és egyenes módszerről van szó, ami az életed minden területén hasznodra válik majd, nem csak a gyereknevelés során. A rossz hír viszont az, hogy nem lesz mindig könnyű, főleg az elfoglalt szülők számára, akik szinte folyamatosan triggereknek vannak kitéve. A másik jó hír az, hogy szülő vagy, ergo képes vagy kezelni a nehéz dolgokat.

MIÉRT NYOMKODJA A GYEREK A GOMBJAIDAT?

Különböző okai lehetnek annak, hogy a kölyök nyomkodni kezdi a gombjaidat. Talán a figyelmed akarja felkelteni, meg akar kapni valamit, amire vágyik, és nem elég érett vagy túl impulzív ahhoz, hogy kontrollálja a viselkedését. Néha egyszerűen csak gyerekként viselkedik, ahogy a többiek. Azaz hangos, büdös és idegesítő. Akkor azonban még valószínűbb, hogy nyomkodni fogja, ha triggerek érik – mondjuk fáradt, éhes, össze van zavarodva, fél, izgul, vagy más, Nagy Érzelem keríti őt hatalmába. Ilyen esetekben teljesen indokolt, ha segítesz neki: eltereled a gondolatait, adsz neki enni vagy megnyugtatod. Ha így viselkedsz, reagálsz a triggerjeire. Ne feledd: nem a te feladatod, hogy megállítsd a gombnyomkodást. A te feladatod az, hogy észre vedd és körültekintően reagálj a triggerekre (és képzeld, ebből a könyvből még ezt is megtanulod majd), aztán pedig odafigyelj a gombjaidra, hogy ne legyen olyan könnyű benyomni őket.

3. LÉPÉS: NE KÉSZÜLJ KI TELJESEN

Néhány szülőnek már az is segít megszabadulni a gyereknevelési idegösszeomlástól, hogy megismeri, hogyan működnek a gombok és a triggerek, majd attól kezdve minden megváltozik az életükben. Mikor tisztán látod, bizonyos szituációk és tapasztalatok hogyan aktiválják az idegrendszeredet, hirtelen úgy érezheted, hogy már nincs rád olyan hatással a sok kiborító inger. Ha ez nálad is bekövetkezik, az szuper, de a legtöbb embernek ennél több tudásra van szüksége. A legtöbb szülőnek azt is meg kell tanulnia, hogy a gombjaikat pontosan miként kicsinyíthetik le, rejthetik el és tehetik a lehető leginkább nyomásbiztossá. Más néven ezt önsegítésnek is nevezik, de ettől a szótól a legtöbb szülő kiütést kap, szóval a kedvükért ebben a könyvben úgy utalunk majd rá, mint az Idegesítő Dolog, Amit Meg Kell Tenned Ahhoz, Hogy Ne Kapj Idegrohamot. Még jó, hogy nem szuperbonyolult és nem kell minden alkalommal tökéletesen véghezvinni. Nem a maratonra készülsz. Csak arra, hogy egy icipicivel türelmesebb legyél, mikor az a kis mumpic legközelebb édességért könyörög közvetlenül húsz perccel azután, hogy nem akarta megenni a vacsoráját.

4. LÉPÉS: NE KAPJ IDEGÖSSZEOMLÁST

Minél jobban kerülöd majd az idegrohamot (azzal, hogy uralkodsz a gombjaid felett és csökkented a triggerek számát), annál valószínűbb, hogy nem borul majd ki a bili, ha együtt vagy a gyerekkel.

De (mivel mindig van egy de) persze így is maradnak majd nyomkodható gombok. Te is tudod, én is tudom, és ami a legrosszabb, az összes gyereked tudja. Jobban értenek ehhez, mint a saját tabletjükhöz. Amint megunják, hogy azt az átkozott képernyőt tapizzák, már jönnek is, nagy lendülettel, hogy rajtad keressék a gombokat. Ebben a helyzetben két lehetőséged van: kiborulsz, vagy Valami Mást csinálsz.

Gondolom, alig várod már, hogy megtudd, mi rejlik a kettes ajtó mögött – ha mégsem, akkor véletlenül rossz könyvet vettél kézbe. A nyugalom megőrzésének titka az önreflexió; vagyis az, hogy észreveszed magadon, hogy mindjárt felrobbansz és lenyugtatod magad. Az önreflexió a szupererőd; ilyenkor léphetnek életbe a „volna-lenne” tippek. Ha észre tudod venni, hogy megfeszült a vállad és kezd forrni a mellkasod (az Isten szerelmére, mikor veszi már fel az a gyerek a cipőjét), akkor máris közelebb kerültél ahhoz, hogy elkerüld az idegrohamot. Ha sosem veszed észre, hogy hamarosan borul a bili, akkor nem tudod azt sem, hogy mikor van lehetőséged pár lépést hátralépni és szépen megnyugodni.

Ha sosem veszed észre, hogy hamarosan borul a bili, akkor nem tudod azt sem, hogy mikor van lehetőséged pár lépést hátralépni és szépen megnyugodni.

Abban a pillanatban, hogy tudatába kerülsz, hogy Totál Zakkant-üzemmódba kerültél vagy épp most fogsz átlényegülni, dönthetsz úgy, hogy szünetet tartasz és Valami Mást csinálsz. A lényeg, hogy ne felejtsd el, hogy (a) az önreflexió képességén bárki képes dolgozni és (b) bármelyik pillanatban észreveheted magad, szünetet tarthatsz és irányt változtathatsz – még egy dühös kirohanás kellős közepén is – anélkül, hogy aláásnád a saját tekintélyed, elveszítenéd a csatát, idiótának tűnnél a gyerek szemében vagy bármi olyan történne, ami miatt aggódsz.

De tényleg. Megmutatom, hogyan lehetséges mindez, és minél többet gyakorolsz majd (ne félj, a gyerekeid rengeteg alkalmat fognak adni a gyakorlásra), annál jobb leszel benne.

5. LÉPÉS: MIUTÁN ELVONULT A DÜHROHAM

Azt mondtam az imént, hogy egyre jobb leszel. (Azt hiszem, most jött el a megfelelő pillanat ahhoz, hogy megtudd, mi lesz az új mantrád: A tökéletesség szívás.) De attól még néha kiborulsz majd. Bár csábítóan hangzik, hogy tégy úgy, mintha semmi nem történt volna, nem ajánlom ezt a hozzáállást. Ha hagyod a levegőben lógni a dolgokat, az számodra és a gyerek számára is zavaró lesz, ráadásul növeled egy újabb kirohanás esélyét.

Szerencsére dönthetsz úgy, hogy egy dühroham után megfelelő elmeállapotba kerülsz, helyrehozd a kapcsolatod a gyerekeddel és felkészülsz arra, hogy legközelebb, mikor a gombodat benyomja, te nyugodt maradsz majd. Két jó módszer van erre, és minél hamarabb sajátítod el őket, annál gyorsabban tűnnek majd el a fejed felett gyülekező viharfelhők.

Dönthetsz úgy, hogy egy dühroham után megfelelő elmeállapotba kerülsz, helyrehozd a kapcsolatod a gyerekeddel, és felkészülsz arra, hogy legközelebb, mikor a gombodat benyomják, te nyugodt maradsz majd.

Légy magaddal megértő vagy legyél kíváncsi arra, mi is történt valójában. Ez a két leghasznosabb lehetőség. Mármint, dönthetsz úgy is persze, hogy magadat ostorozod és végigveszed fejben, miért vagy te a világ legrosszabb szülője és hogyan traumatizálod folyamatosan a gyereked. Megteheted azt is, hogy totál értelmetlen módon másokkal hasonlítgatod össze magad; ha nem sikerülne találnod élő példát hirtelen, menj fel valamelyik közösségi oldalra, ott mindig találsz megoldást ilyen hiányra. Több probléma is van azzal, hogy újra meg újra ebbe a lefelé sodró spirálba veted magad: (1) rettenetes érzés, (2) azt fogod gondolni, hogy már megint kudarcot vallottál, pedig pont ennek az ellenkezőjét szeretted volna elérni. Ha megértő vagy magaddal szemben, az nem csak az összeomlásokból való felépülések esetén hasznos: kiváló stratégia ahhoz, hogy megelőzd a kiborulásokat. Az ötödik fejezetben elmélyültebben is megtárgyaljuk majd, miért olyan fontos dolog az együttérzés. A kilencedik fejezetben pedig azzal foglalkozunk, hogy az együttérzés önmagaddal és a kíváncsiság hogyan képes megváltoztatni a hozzáállásod és hangulatod gyorsan és hatásosan, valamint arra is kitérünk, hogyan integrálhatod ezeket a kiborulás utáni felépülésedbe.

Remélhetőleg most már kezed kapiskálni, hogyan segíthet neked ez a könyv. Lehet, hogy ellenállhatatlan vágyat érzel arra, hogy azonnal a nyolcadik fejezethez lapozz (Amire egész idő alatt vártál: mit is kell tenni azért, hogy ne boruljon ki a bili), kihagyva az összes többi részt, ami a gombokról meg a triggerekről szól, de kérlek, ne csináld! Nyugodtnak maradni akkor, mikor összesen három órát aludtál, az anyád folyamatosan telefonál, neked pedig fogalmad sincs, miből fizeted ki a havi lakbéredet, lehetetlenség. De ha tisztába kerülsz azzal, mivel nézel szembe és elkezdesz dolgozni vele, akkor nagyobb lesz rá az esély, hogy nyugodt tudj majd maradni a nehéz pillanatokban. Ráadásul, ha rájössz, hogyan vedd észre, hogy közeleg a Totál Zakkant-üzemmód, le tudod magad állítani még időben vagy legalábbis tompítani tudod az esést.

És ami a legfontosabb: sose feledd, hogy nem vagy egyedül. Ez mindenkinek nehéz, de meg tudod csinálni. Én pedig itt leszek, hogy segítsek.