BOLDOGSÁG A GYAKORLATBAN

Szarka-Kovács Barbara

2020

Publio Kiadó

www.publio.hu

Minden jog fenntartva!

Korrektúra: Illényi Mária Éva

Előszó

Manapság a legnagyobb problémánk az életben a stresszes, túlhajszolt életmód. Ez az életstílus kihat minden területre: család, párkapcsolat, hivatás...

Kimerülve hazaesünk egy fáradt munkanap után, majd semmire nem jut energiánk. Nem tudunk kedvesek lenni a szeretteinkkel, nincs kedvünk foglalkozni a gyerekekkel, elvégezni a házimunkát, vagy éppen sportolni egyet levezetésképpen. Mutogatunk a világra, hogy a probléma kívülről jön, felvesszük az áldozatszerepet és sajnáljuk, sajnáltatjuk magunkat. Félünk, hárítjuk a felelősséget és halogatunk. Nyalogatjuk a sebeinket hónapokig, évekig, ahelyett, hogy változtatnánk a nézőpontunkon és a hozzáállásunkon.

Miért van ez? Miért hagyjuk, hogy akár az apró napi gondok elhatalmasodjanak rajtunk? Miért hagyjuk magunkat lehúzni olyan dolgokért, amiket nem tudunk befolyásolni? Miért látjuk mindenben a rosszat? Miért nem teszünk azért, hogy az életünk pozitív irányba tudjon haladni? Mi és ki az oka?

Hogyan találjunk rá a boldogsághoz vezető ösvényre? Hogyan tudjuk motiválni magunkat?

Ezekre a kérdésekre fogok válaszolni, a könyvben ezért filozófiai és gyakorlati elemekkel egyaránt fogunk találkozni. Ezen gyakorlatok célja, hogy 100%-ig bevonjam az Olvasót az önfejlesztés „művészetébe”. Az írottak ugyanis csak gondolati síkon tudnak segíteni, míg a gyakorlattal kiegészítve igazi áttörést hozhat.

A könyv saját és mások élettapasztalataiból, valamint ismert szakemberek kutatásaiból és stratégiáiból táplálkozik. Célom, hogy kulcsot adjak egy boldogabb és kiegyensúlyozottabb élethez.

Szeretném rávezetni az Olvasót, hogy minden relativizálás és nézőpont kérdése az életben. Ha eldöntöm, hogy teszek a boldogságomért, a pozitív eredmény garantált lesz. A boldogabb élethez vezető út hossza és minősége mindenki saját hozzáállásától függ. Nincs varázslat és hókuszpókusz, az önmegismeréshez vezető út rögös.

Vágjunk együtt bele egy izgalmasabb és vidámabb élet megalapozásába!

Mi is az a boldogság?

A boldogság mindannyiunknak mást jelent, mindannyiunkban más a kiváltó ok. Mindenki ezt hajszolja, miközben sokan azt sem tudjuk, hogy miben keressük, és hogyan találjunk rá… ha tudjuk is, általában csak pillanatnyi illúzióként éljük meg. De lehetséges egyáltalán mindig boldognak lenni?

A válaszom: NEM. Itt nem kell meghökkenni, csak a valóságot ábrázolom mindenféle körítés nélkül.

Gondoljunk csak bele, ha az életünk mindig csak boldog pillanatokból állna, minden egyes nap egyformán boldogok lennénk, mi történne? Nem értékelnénk ezt a kellemes lelkiállapotot, a megszokás unalmassá válna. Sőt, nem is küzdenénk, nem is fejlődnénk.

Ami a leginkább fontos, hogy megtanuljuk kezelni a nehézségeinket úgy, hogy ne egy állandó negatív spirálban kerüljünk, hiszen onnan nehéz rátalálni a visszavezető útra. Mert valóban, a boldogságérzet nem állandó, viszont léteznek technikák, amelyek segítségével az eseményeket, érzelmi állapotokat nem óriási hullámvasútként éljük meg. A gond ugyanis az, hogy nem ismerjük a hosszútávú, kiegyensúlyozott élet titkát és rengetegen találjuk magunkat depresszív és önmarcangoló helyzetekben. Én magam is erősen megküzdöttem a belső akadályaimmal… és ez egész életem során így lesz. Egyikünknek sem könnyű, és emlékeztetőként hozzáfűzném: az élet egy tanítás, folyamatos tanulási és fejlődési folyamat.

Most pedig tisztázzuk le, hogy mi az a boldogság. Ha meg akarnám fogalmazni, talán így hangzana:

A boldogság egy elégedettségérzet, egy fokozott, belső, pozitív lélekállapot, ami megemeli az energiaszintünket. A megélt öröm lehet tartós vagy múlandó. Ezen öröm érzékelése belülről fakad, a boldogság egy bennünk megélt érzelmi állapot, magunkban hordozzuk.

Hogy mire is akarok itt kilyukadni? Külső tényezők, mint a szerelem, egy jól sikerült vizsga vagy egy jövedelmező állás megszerzése tehetnek minket boldoggá pillanatnyilag, de az igazi boldogság nem külső tényezőkön alapul, hanem a saját interpretációinkon és elvárásainkon múlik.

Egy példával szemléltetném, hogy megértsük hogyan is érzékeljük a világot: mutassunk rá az ujjunkkal, hogy hol látjuk a könyvet, amit a kezünkben tartunk. Megvan? Gondolom, hogy a könyvre mutattunk mindannyian. A megoldás viszont máshol rejlik… Segítek.

Mivel látjuk a világot? A szemünkkel és az agyunkkal, ugye? Vagyis a könyv az agyunkban, bennünk jelenik meg, mint maga az egész világ. Tehát minden, amit a külvilágból érzékelünk, az valójában a saját interpretációnk. Ez mindenkinél eltérő lehet . Az eseményeket belülről éljük meg és a hozzájuk tartozó reakciókat mi magunk teremtjük. Tehát, ha azt érzékeljük, hogy a világ gonosz velünk, az a saját valóságunkká, „igazságunkká” válik és gonosznak fogjuk látni a világot, magunkat pedig egy áldozatnak. Az interpretációkra a későbbiekben még visszatérek.

Most pedig néhány kérdést tennék fel: Neked mit jelent a boldogság? Mi tesz téged boldoggá? Az elmúlt 24 órában hányszor érezted magad boldognak? Boldog voltál egyáltalán? Amikor gyermek voltál, hányszor voltál boldog 24 óra lefolyása alatt? Állandóan, nemde? J Ahhoz hogy kedvtelen legyen egy gyermek, valakinek azzá kell tennie! Nálunk, felnőtteknél ez másképpen van sajnos, felborult az egyensúly: nekünk már kell valaki vagy valami, aki, ami boldoggá tesz minket. Várjuk, hogy egy másik ember vagy bizonyos dolgok elhozzák nekünk a „megváltást”, amire annyira vágyunk. Ki akarjuk tölteni azt a bizonyos űrt valaki, valami segítségével. Ez ideig-óráig működhet is, de ha elveszítjük azt a személyt vagy dolgot, akitől, vagy amitől a boldogságunkat kaptuk vagy legalábbis reméltük, minden összeomlik.

Sokunk esik ebbe a csapdába, a megoldást a külvilágtól várva. Ez egy hatalmas hiba! Az önbecsülésünket és önképünket romboljuk általa, és hosszútávon letargikus lelkiállapothoz vezet.

Erről bővebben a későbbiekben olvashatunk.

I. fejezet Belső akadályoktól való megszabadulás

Hogyan érhetjük el a lelki szabadságot és boldogságot

önmagunk által?

1) Engedjük el a múltat

Első megoldásként a jelen tudatosabb megélését javaslom. Mint ahogy korábban írtam, mindenki állhatatosan ezt a „jóléti állapotot” keresi. Tanulunk, hogy később jó munkánk és jól fizető állásunk legyen, remélve, hogy az majd boldoggá tesz minket. Ugyanez jellemző a párválasztásra, házasságra, gyerekvállalásra. Rengetegen reménykedünk, hogy KÉSŐBB boldogok leszünk, majd EGYSZER a jövőben, ha ezt meg azt csináljuk, még ha azt kényszerből is tesszük. A jövő még nem jött el. Egyedül a jelenünket tudjuk irányítani, éljük hát meg teljességgel. A jelenünkön dolgozva egy jobb, szebb jövő felé vehetjük az irányt. Legyünk nyitottak az újdonságokra, a világra. Legyünk kíváncsiak! Az élmények és emberi interakciók formálnak és tanítanak. Félreértés ne essék, itt nem akarok senkit lebeszélni a későbbi tervekről, álmokról, sőt! Tervezni és megvalósítani az álmainkat nagyon is fontos, ezek hajtó, motiváló erők a mindennapokban. Amit üzenni szeretnék, hogy ne a jövő

eseményeitől függően reméljük boldogságunkat. A célhoz vezető út megélése olyannyira fontos, mint a kívánt cél elérése. Tanuljuk meg élvezni tehát az eseményeket, amiken keresztülmegyünk a „célba érkezés” előtt is.

A másik eshetőség, a jövőben élés mellett, hogy a múlt történésein rágódunk. A tegnap az már a múlt része, nem tudjuk megváltoztatni. Engedjük el. Ha úgy érezzük, hogy visszahúz, nézzük az eseményeket egy másik szemszögből: mit tanultunk belőle, miben fejlődtünk, hogyan csinálhatjuk jobban az elkövetkezőkben.

Ha a múlt fogságában élünk, hajlamosak vagyunk ugyanazokat a hibákat elkövetni a későbbiekben, hiszen a régi séma alapján cselekszünk. Magyarul, a negatív élmények, események ismétlődni fognak a továbbiakban is.

Mi van a mosttal, a jelennel? Elfelejtünk a jelenben élni, folyton a múlton vagy a jövőn tépelődünk. A rossz hír azonban az, hogy ha a jelenben nem tanuljuk meg teljességgel és örömmel átélni az eseményeket, a fejlődési folyamatot, a későbbiekben sem fogjuk megtalálni lelki békénket, boldogságunkat. Mindig csak valami után fogunk vágyódni.

Szeretném tudatosítani, hogy örömteli és boldog pillanatok számtalanszor akadnak a nap

folyamán. Tudjuk csodálni a naplementét, jó érzéssel eltöltve nézni a csillagos eget vagy élvezni a társalgást egy közeli baráttal. Képesek vagyunk mindezekre, nemde? Ezek egyszerű példák a hétköznapokból, hiszen ott kell őket keresni, nem a távolban, nem a múltban, sem a jövőben.

Eckhart Tolle A most hatalma című írását ajánlom ennek a témának a teljesebb megértéséhez.

Könyvében olvashatunk az ego és a „felsőbb én” különbségéről, a tudatos gondolkodás és a jelenre való koncentráció gyógyító erejéről. Valódi énünk (felsőbb én) segítségével, mint „külső szemlélők”

képesek vagyunk megtanulni kezelni csapongó gondolatainkat, érzelmeinket, amiket az ego táplál.

Érzelmeinket, érzelmi reakcióinkat vizsgáljuk felül, ne azonosítsuk őket saját személyiségünkkel, mert azok csak a múló pillanatok reakciói. Éljük át az érzelmeket, legyen az düh, féltékenység, fájdalom, majd engedjük el őket. Fontos szerepük van az életben. Nem lehet, és nem is kell őket kizárni a lelkivilágunkból, viszont megtanulhatjuk őket kontrollálni és a figyelmünket másra irányítani.

A figyelem elterelése a stresszről, a fájdalomról vagy a múltról, a jelenre való fókuszálással lehetséges. Csak adjuk át magunkat a most pillanatának, anélkül hogy a múltban vagy a jövőben kalandoznánk. 1 Hallgassuk a minket körülvevő hangokat, szemléljük a körülöttünk lévő világot, és észrevehetjük, hogy gondolataink máris halkabban zakatolnak… az elme lelassul és megnyugszik, lelkiállapotunk javul. Álljunk meg és szemléljük részleteiben a körülöttünk lévő világot: a természet szépségeit, érezzük az eső illatát, érezzük a reggeli kávé friss illatát és zamatát, merüljünk el a naplemente csodás színeiben, a beszélgető partnberünkkel tötött időt tegyük konstruktívvá… a jelen megélésének lényege ugyanis a részletekben rejlik. Mint egy fényképész; egy másik szemszögből leszünk képesek a világot látni, érzékelni. Ez a technika tulajdonképpen azonos a meditációval.

Ne a végletekben keressük a megoldást, mert agyunk nem is tud csak a jelenre koncentrálni, hiszen a múlt eseményeire hivatkozva alakítja ki a viselkedését. A memóriánkban tárolt korábbi történésekre adott érzelmi válaszaink védekezésből aktiválódnak. Agyunk egyfajta következtetést von le a megéltek és az okok kapcsán, így a jövőbeni válaszát ez alapján kreálja majd.

Ne tiporjuk el az egót és a gondolatainkat sem, csak regulázzuk meg őket. Egónk – amellett, hogy mint egy tinédzser hevesen reagálva lázadást indít, ha valami nem tetszik neki – megvéd minket a külső fenyegetésektől. Határt húz a számunkra elfogadható és elfogadhatatlan között. Ha nem lenne egónk, ki lennénk szolgáltatva mások kénye-kedvének, valamint hagynánk magunkat akár megalázni is. Az egészséges határt megtalálni nem egyszerű, de törekedjünk felfedezni a különbséget reakcióink típusai között. Cikázó gondolathalmazainkat viszont próbáljuk meg lelassítani, mert ezek emésztően hatnak ránk.

Hogyan tudjuk a jelent megélni?

ü Légzési gyakorlatokkal (tudatos légzés)

ü Jóga, meditáció és harcművészetek gyakorlásásával

ü Figyelmünket az érzékszerveinkre irányítjuk: hallás, látás, szaglás, tapintás, érzelem Kérdezzük meg magunkat a múltat illetően:

ü Ha a múlton rágódom, az miben visz előrébb? Előre visz-e egyáltalán?

ü Tudok-e változtatni a már megtörtént eseményeken?

ü Levontam-e belőlük a megfelelő konklúziót?

ü Mit tanultam a történtekből?

ü Hogyan tudom a jövőben jobban alakítani a dolgokat?

ü Képes vagyok-e elengedni a múltat, hogy ezentúl nyugodtabb életet éljek?

Tapasztalatom:

A jelen megélése volt számomra talán a legnehezebb feladat. Koncentrációt igényel és egy nagy adag elfogadásra való hajlamot, hiszen akkor a legnehezebb ezt alkalmazni, amikor a gödör fenekén találjuk magunkat. Nekem személy szerint a rendszeres természetben való séta, a kreatív tevékenységek, mint a festés, rajzolás, könyvírás, a sport és a meditáció segített leginkább.

2) A félelem leküzdése