A fordítás az alábbi mű alapján készült:

Kathryn Wallace: Winning At Life, 2020

Fordította

GOITEIN VERONIKA

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

Vannak tökéletes anyák, csak nekik még nem született gyerekük, 2019

Copyright © Kathryn Wallace, 2020

First published in the English language
in the United Kingdom in 2020 by Sphere,
an imprint of Little, Brown Book Group, London

Hungarian translation © Goitein Veronika, 2020

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

A borítón szereplő illusztrációkat
Varga Norbert készítette.

www.norbertho.hu

Borítóterv: Faniszló Ádám

További grafikai munka: Németh Renáta

Szerkesztette: Kónya Orsolya

Korrektúra: Hoppe Adrienn

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2020

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink: +36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

ISBN 978-615-6145-33-8

Anyának, aki mindig bátorít.

Apának, aki mindig hisz bennem.

És Helennek, aki mindig el tud viselni!

1.

– Anya! Ava mutogatja a vagináját!

Dögmeleg, hosszú nap volt, és már századszorra akart kirobbanni a harmadik világháború.

Gemma rosszkedvűen hátat fordított a készülő vacsorának, és elindult az emeletre.

– Mit csináltok már megint? Mondtam, hogy szedjétek össze a holmitokat.

– Én próbálnám összeszedni, de Ava állandóan bejön a szobámba, a vaginája meg kilátszik, és elegem van – morgott Sam.

– Ava! – Semmi válasz. – Légy szíves, gyere ide! Sam, szerintem a húgod azért mégsem…

– Nem is a vaginám, Sam! A vagina nem tud kilátszani. Az a VULVA – kiabált vissza Ava. Gemma már megint arra gondolt, milyen jó lenne, ha a hétéves lányához lenne egy távirányítója, amivel lehalkíthatja.

Viszont Sam valójában nem is lódított akkorát. Gemma meglepve látta, hogy Avának tényleg jócskán kilóg mindene a nyári ruhájából, ami látványosan kicsi rá.

Gemma a tenyerébe temette az arcát.

– Ava, mit csinálsz ebben a göncben? Keresd meg a rendes iskolai egyenruhádat. Azt, amelyik jó rád. És hol a bugyid?

– Ez a rendes iskolai egyenruhám. – Ava végigmérte magát az előszobai tükörben. – Talán picit rövid.

– PICIT?! Ava, múlt héten azt mondtad, hogy megvan mindened az iskolakezdéshez. Az egyenruhák is. Mi ez itt?

Ava sötét pillantást vetett az anyjára.

– Semmi! Itt az egyenruhám, láthatod. És azért nem veszek fel bugyit, mert csak az van a szekrényben, amit a nagyi vett, de az RÓZSASZÍN.

Gemma fáradtan felnyögött. Hiába minden erőfeszítése, szomorúan kénytelen volt tudomásul venni, hogy a vakáció utolsó napjára mindig beszorul a saját Idétlen időkig filmjébe, mert képtelen ellátni az olyan fontos szülői feladatokat, mint a szervezés és az előrelátás.

Megpróbált a problémára fókuszálni.

– Na jó. Ava, az képtelenség, hogy hat hét alatt ennyit nőttél. Nézzünk körül a szekrényedben. Sam, gratulálok, hatodikos lettél, végzős vagy. Úgyhogy mostantól hivatalosan rád ruházom a felelősséget, hogy az iskolatáskádban lappangó mindenféle förtelemmel megbirkózz. Szerintem borítsd ki az egészet, egyenesen a kukába. Vagy a biztonság kedvéért égesd el. Csak előbb nézd át, nem kell-e belőle valami holnapra, jó?

Gemma kézen fogta a lányát, átsietett az emeleti kis előszobán, és megpróbált benyitni Ava szobájába.

– Ava, mi a baj az ajtóval? Miért nem lehet kinyitni?

– Hát… – Ava sejtelmesen pislogott. – Lehet, hogy valami útban van.

– Mi lehet útban ennyire? Két órája szóltam, hogy rakj rendet.

Gemma újult erővel nekiveselkedett. Az ajtó egy pillanatig ellenállt, aztán kivágódott, és a szemük elé tárult az őskáosz.

– AVA! Ez meg mi a fene?! – Gemma azt sem tudta, hol kezdje. A gyerekszoba úgy nézett ki, mintha egy hobbibolt és egy Chelsea FC ajándékbolt egyszerre robbant volna fel benne.

– Én csak… épp csináltam valamit – felelte Ava, és visszamászott a szoba közepére, ahol eddig üldögélt. Gemma közel tizenegy évnyi szülői tapasztalatból már tudta, hogy ha a gyereket megkérik, hogy rakjon rendet, a következő várható:

A – Tudomást sem vesz a kérésről

B – Leül a rendetlenség kellős közepére, és kibámul a fejéből

C – Talál valami rég elveszettnek hitt játékot, és nagyobb káoszt csinál vele, mint ami addig a szobában volt.

Ava most rekordot döntött azzal, hogy mindhárom opciót egyszerre mutatta be.

– Oké. – Gemma legszívesebben üvöltött volna, de tudta, hogy attól csak rosszabb lesz, és még több idejét vesztegetheti el a helyzet kezelésével. Tétován átlépett két focilabdát és egy kupac Match Attax kártyát, hogy odaférjen Ava szekrényéhez. – Nézzük csak, mi lehet benne.

Kiderült, hogy Avának valahogyan sikerült előásnia az egyik iskola-előkészítős évben hordott egyenruháját, és azt vette fel. Gemma nagy megkönnyebbüléssel bukkant két teljesen megfelelő, 7-8 éves korosztályra való nyári iskolai egyenruhára, amiben máris valószínűbb volt, hogy nem fogják közszeméremsértéssel vádolni, sem az igazgató asszony elé rángatni már a tanév első napján. Talált legalább öt (nem rózsaszín) bugyit is. Ezek nem a fehérneműs fiókban voltak, hanem az éjjeliszekrény mellett a földön.

– Ava! – Gemma szigorúan összevonta a szemöldökét. – Mit keresnek itt a bugyik? A fiókban a helyük. Mondtam, hogy rendesen rakd el a tiszta ruhát.

– Na de… – Ava csípőre tette a kezét. – Nekem és Samnek muszáj elpakolni a ruhánkat, bezzeg te ott hagyhatod a tiédet a hálószobádban a széken egy kupacban. Ez nem igazság! Te olyan állszent vagy!

Gemma megpróbálta elmagyarázni Avának, hogy az nem „állszent”, hanem álszent, és olyan nincs is, hogy „állszent”, de csak még jobban felidegesítette magát, amitől önkéntelenül olyan röhögésben tört ki, ahogy attól tartott, megárthat a medencefenéki izmainak. Átverekedte magát a szőnyegen a szétszórt játékok között, és legalább annyi rendet rakott, hogy az ajtón be lehessen jönni anélkül, hogy egy stoplis cipőtalp összeszurkálná a lábát. Aki szerint a foci nem veszélyes sport, az még soha nem próbált este, kicsit becsiccsentve pár Jäger után hazatérni úgy, hogy amint belép a házba, máris rálép egy felfelé fordított focicipőre, ami persze ott árválkodik az előszoba közepén.

Ava rendben, így Gemma visszament megnézni, hogy halad Sam. Sam még mindig ott ült, ahol hagyta, de Gemma legnagyobb örömére tényleg kiborította a táska tartalmát az ölébe. Gemma hátrahőkölt. Az ott… mocorog?

– Nagyon ügyes vagy, kicsim. Mindent szépen a kukába, jó? Semmi nincs benne, amire még szükség lesz?

– Hát… – Sam láthatólag kerülte az anyja tekintetét. – Az van, hogy… Anya, mondok valamit, de ígérd meg, hogy nem leszel mérges, jó?

Ó, micsoda ragyogó kérdés. Az elmúlt évek során Gemma már megtanulta, hogy ha a fia ilyen előzmények után tényleg közöl valamit, attól nagy valószínűséggel szívszélhűdést fog kapni. Vagy heveny idegösszeomlást.

– Jó. – Nagyot sóhajtott. – Mondd csak nyugodtan. Mit felejtettünk el megcsinálni? Zöldségekből kell összerakni az Eiffel-tornyot? Vagy Egyiptomba kellett volna utaznunk, hogy személyesen tekintsük meg Tutanhamon fáraó sírját? Esetleg William Shakespeare összes műveit kellett volna szanszkrit nyelvre lefordítanunk?

Sam nagy levegőt vett.

– Nem. Rosszabb. Naplót kellett volna írnom. Mindennap, az egész nyári szünetben végig. Legalább egy A4-es oldal felét naponta, hogy mit csináltunk. És ha nincs kész, akkor minden délelőtt a nagyszünetben segítenem kell az ügyeletes tanárnak az alsósok játszóterén az udvaron. – Sam arcára kiült az undor. – Segíts, anya! Mit csináljak?

– Az is lehet, hogy ki fogják rúgni a suliból – kukucskált be Ava vidáman a bátyja szobájába.

A picsába az egésszel, gondolta Gemma. A jó büdös picsába!

Négy órával később holtfáradtan rogyott a kanapéra. Végre sikerült a gyerekeket ágyba dugni, most már csak a lapok zizegése hallatszott, ahogy Sam megint Tom Gates valamelyik könyvét falta, Ava pedig harsányan dalolta, hogy ő egy ÉDES KIS TRANSZVESZTITA (Gemma megfogadta, hogy a Spotify listájáról azonnal törli a Rocky Horror Picture Show zenéjét). Ideje lefeküdni végre. Utálta a házi feladatokat, főleg, ha neki kellett vele foglalkozni. Komolyan elgondolkodott, hogy ír a tanárnak, és elmagyarázza, hogy Sam azért nem készítette el a naplót, mert a nyári szünetben dőre módon pihenéssel töltötte az idejét, és eszébe sem jutottak az igekötős igék meg a kormány többi oktatásügyi eltévelyedése, amit majd biztosan jó alaposan számonkérnek a vizsgán.

Sam ellenállt. Közölte, hogy nem akarja, hogy az anyja így megszégyenítse. Inkább csinálják meg a naplót. Mennyivel egyszerűbb lehetett volna az élet, ha Gemma már korábban rájött volna, hogy az állandóan halogató fiát egyszerűen egy kis megszégyenítés kilátásba helyezésével ráveheti az értelmes munkavégzésre… Hiszen akkor elég lett volna mindennap párszor megfenyegetni, hogy ha Sam nem teszi a dolgát, akkor Gemma majd pucéran fog futkározni az utcán, és kiabál, hogy ő Sam anyukája.

Csak az a gond, hogy nehéz változatosan megfogalmazni azt, hogy „ma otthon ültem alsógatyában és a számítógépet bámultam”. Gemma már a gondolattól is sírva fakadt, amikor eszébe jutott, micsoda szülői versengés fog kirobbanni a hatodikosok nyári naplója miatt is. Nyár elején kikapcsolta az értesítéseket a szülői Facebook-csoportból, és gratulált magának hozzá. Kivéve, hogy talán ha nem kapcsolja ki, akkor nem a szünet utolsó napján értesül róla, hogy naplót kellett írni.

Gyorsan rápillantott néhány hatodikos szülőtárs Facebook-oldalára, és máris látta, hogy mennyire így van. Vivienne (a Redcoats Általános Iskola alfa-anyucija) és banyatársai már ott versengtek, hogy kinek vannak fantasztikusabb anekdotái a csemeték mindennapjairól a szünetben.

– POMPÁS mulatság volt Tartan mai naplóbejegyzése. Felpattantunk az Eurostarra, és kettesben, anya és fiacskája, elmentünk a bohém Párizsba. Ó, micsoda remek móka! Csók mindenkinek!

Avának támadt egy kiváló ötlete: hazudjanak Sam naplójában, hogy szórakoztatóbbnak tűnjön.

– Anya, tegyünk úgy, mintha Sam érdekes személy lenne, nem pedig egy büdös fiú, aki egész nap fürdőköpenyben ücsörög, és a SZŐRÖS TÖKÉT vakarja. Sam, beleírhatod a naplódba Mr. Andrewsnak, hogy SZŐRÖS A TÖKÖD.

Gemmának végül erővel kellett leültetnie Avát, nehogy összeessen és megfulladjon a röhögőgörcstől, vagy elhányja magát.

Bár nem értett egyet azzal, hogy a gyerekeit hazugságra buzdítsa, Gemma most meggyőzte magát, hogy muszáj lesz, és elmagyarázta nekik, hogy a naplót kreatív írásnak fogják tekinteni. Elvégre a többi szülő is biztosan enged majd egy kis szépítést – fejtegette.

– Ha Tartan azzal dicsekszik, hogy iglut látott, akkor nehogy azt higgyétek, hogy a sarkvidéken járt. Csak benézett a szupermarketben a fagyasztóba, és a mirelit zöldség csomagolásáról beszél.

– Igen! És mi ennél sokkal érdekesebb kalandokat is kitalálhatunk Samnek – lelkendezett Ava, aki ki nem állhatta Vivienne kölykeit. Az előző tanévben leleplezte, hogy Vivienne lánya, Satin, akivel egy osztályba járt, rendkívül utálatosan viselkedett Rosie-val, aki Ava új osztálytársa, barátnője és egyben szomszédja is volt. Most felvillanyozta, hogy Sam Tartan fölébe kerekedhet, és igyekezett minél elképesztőbb helyeket kitalálni, ahol Sam megfordult a nyári szünetben. A Buckingham-palota még hihető is lett volna ahhoz képest, hogy Sam ezek szerint járt egy Beatles-koncerten, a színfalak mögött, egy szigeten, a NAPRENDSZER KELLŐS KÖZEPÉN. Gemma szűrte az ötleteket, Sam írt, és négy óra alatt sikerült végezni az egész nyár történéseivel.

Gemma kijelentette, hogy ez lesz a szülői teljesítménye csúcsa.

Elbóbiskolt a tévé előtt, aztán arra gondolt, hogy még be kellene kapcsolnia a laptopot és megválaszolni pár e-mailt, mielőtt másnap munkába megy. Hirtelen kopogást hallott, és máris kipattant a szeme. Biztos Tom lesz az. Megígérte, hogy este még átjön, és elmeséli, milyen volt a tanévkezdés előtti értekezlet.

Tom és Gemma nemrég ismerkedtek meg, ugyanis Tom az előző tanévben került a Redcoats Általános Iskolába, a másodikos Ava osztályfőnökének megüresedett állásába. Gemma szomszédja és egyben legjobb barátnője, Becky addig mesterkedett, amíg összehozta őket, és Gemma negyvenedik születésnapja óta, azaz nyár eleje óta elválaszthatatlanok voltak.

– Szia, drágám. – Tom letette a táskáját, és átölelte Gemmát. – Milyen volt a napod?

Gemma épp felelni készült, de egy éles hang közbeszólt.

– ITT TILOS SZEXELNI! AZONNAL HAGYJÁTOK ABBA! – Ava volt az, a lépcső tetejéről. Kicsit összekeverte a csókolózást és a szexet, így történhetett az emlékezetes esemény, amikor ebéd közben közölte Gemma szüleivel, hogy: – Anya és Tom az UTCA KÖZEPÉN SZEXELTEK. – Gemma anyja majdnem félrenyelte a húst.

A rikoltozó kislányt végre sikerült ágyba parancsolni, miközben azt hajtogatta, hogy „de igenis láttam, hogy szexeltél Mr. Jonesszal!” (Te jó ég, szegény Tom magyarázkodhat majd az iskolában, ha Ava ezt minden kis barátjával megosztja.) Mire Gemma visszatért a nappaliba, Tom már mindkettőjüknek töltött egy pohár bort, és Gemma hálásan összegömbölyödött mellette a kanapén.

Tom elmosolyodott.

– Ha az egész napod olyan volt, mint az utóbbi pár perc, akkor nem csodálom, hogy ez az üveg már majdnem üres.

Gemma felnevetett.

– Nem volt annyira rémes. Csak… négy órába kellett sűríteni egy egész nyár házi feladatait. – Szigorú tekintettel nézett Tomra. – Az ember azt gondolná, hogy ha a gyereke egyik tanárával randizgat, talán nem kellene, hogy az ilyesmi miatt lelkifurdalása legyen. – Tom erre bűnbánóan szörnyülködő arckifejezést erőltetett magára. – De ne aggódj, megoldottuk – folytatta Gemma. – Sőt, találtam Avának olyan iskolai egyenruhát is, amiben nem úgy néz ki, mint egy kiskorú örömlány. Tudod, most minden ment, mint a karikacsapás.

Tom elmosolyodott.

– Remek. Akkor legalább az egyikünknél minden rendben. Nekem viszont kurva szar napom volt.

Gemma odafordult, hogy a szemébe nézhessen.

– Miért, mi történt?

Tom nagyot kortyolt a borból.

– Nem is tudom, hol kezdjem. Reggel bementem az iskolába, és Sharon, mármint Mrs. Goldman teljesen ki volt akadva. Tudod, arról volt szó, hogy Ava osztálya idén új tanárt kap. Miss Collins, a harmadikos tanítónő, akit felvett az iskola, nem reagált Sharon telefonhívásaira, és az e-mailekre sem válaszolt, ma pedig nem jött be az értekezletre. Gondolom, mégsem akarja az állást, tehát Sharonnak nincs más választása, mint hogy ő maga vállalja el a harmadikosokat. És sejtheted, hogy nem erőssége az alsósok tanítása. Ki van borulva, és nem is csodálom. Abból az osztályból nekem is bőven elég volt egy év.

Tom kacsintott, és Gemma tudta, hogy arra gondol, milyen volt ez az egy év Ava osztályfőnökeként. A régi tanítónőjük, Miss Thompson egy óvatlan pillanatban, túl sok forralt bor után a karácsonyi iskolai ünnepségen azt mondta, hogy „ezek a kölykök olyanok, mint valami állatkert”, és őszintén szólva igaza is volt.

– Szent ég… – Gemma elképzelte, milyen lesz, ha a lánya és Mrs. Goldman, a két legakaratosabb ember a világon, összevész. – Ezek szerint kicsit átalakultak a tervek.

Tom kicsit hisztérikusan felnevetett, és ismét nagyot húzott a borból.

– Ugyan kérlek, ez még semmi. Ugyanis még nem mondtam a másik hírt… Valaki megpróbálta felgyújtani az iskolát!

– TESSÉK? – kérdezett vissza Gemma rémülten. – Ezt most hogy érted? Felgyújtani az iskolát? De ugye nem sikerült? Még megvan az épület?

Tom megrázta a fejét.

– Csak nagyjából. A főépület rendben van, de a harmadikosok és negyedikesek osztálytermei teljesen tönkrementek. Látnod kellene, rettenetes. Mr. Cook ért elsőként a helyszínre, gondnokként az ő kötelessége volt kihívni a tűzoltókat, azonnal nekiállt addig is bevetni a poroltókat a folyosókról, de ez annyit ért, mint belehugyozni a pokolba tűzoltás céljából. Nem tréfált a gyújtogató.

– És most mi lesz? – Gemma a szája elé kapta a kezét a döbbenettől. – Megkezdődik egyáltalán a tanítás? – Bár természetesen a Redcoats jövőjéért is aggódott, Gemmát mégis az ijesztette meg a legjobban, hogy talán még néhány hétre otthon ragad a gyerekekkel. Egyszer azt álmodta, hogy otthon oktatja Avát és Samet. Izzadtan, segítségért sikoltozva ébredt a rémálomból, és egész éjjel nem is mert visszaaludni.

Tom bólintott.

– Sharon megszervezte, hogy ideiglenesen felállítsanak két könnyűszerkezetes termet. Az iskola területe már biztonságos. De hosszabb távon nem tudom, mi lesz. Az oktatásügytől jövő héten fognak kijönni, hogy felmérjék a szükséges javítási, tatarozási költségeket, és megbeszéljék velünk, hogyan lesz rá költségvetés. – Tom aggodalmas arcot vágott. – Az biztos, hogy nem lesz olcsó. De komolyan. Micsoda rémes tanévkezdés!

Hát elég rémes, gondolta Gemma. Enyhén szólva rémes.

2.

– Fel foglak jelenteni a gyermekvédelmi segélyvonalon. És a rendőrségen és… A KIRÁLYNŐNÉL! Ez NEM igazság, NEM tetszik, és UTÁLLAK!

Gemma újra próbálkozott.

– De Ava, mindjárt nyolc óra. El fogunk késni. Gyere már, kérlek! Ébresztő!

Ava a fejére húzta a takarót.

– NEM! Állandóan ágyba parancsolsz, most bezzeg, hogy ágyban vagyok, ki akarsz parancsolni onnan. Megint állszent vagy, anya.

Gemma lehajtotta a fejét, feljebb húzta a kapucnis pulóvere nyakát, és haragjában felordított. Hihetetlen, de ez bejött. Ava felült, hogy megnézze, nem támadták-e meg az anyját a vérfarkasok vagy a zombik. Nem mintha hitt volna bennük, de Sam állandóan bizonygatta, hogy léteznek, és jobb volt meggyőződni a tényekről.

– Csodás. Akkor kelj már fel végre! – Gemma Ava kezébe nyomta az iskolai egyenruhát, és addig nézett rá dühösen, amíg Ava megadta magát, és nekiállt felöltözni. – Ava, egész nyáron hétkor pattantál ki az ágyból, hogy a kertben focizhass. Ma miért vagy ilyen álomszuszék?

Ava haragosan meredt rá.

– Mert NEHÉZ ESET vagyok.

Ezt nemigen lehetett kétségbe vonni.

Húsz perc cseppet sem meglepő káosz következett: Gemma Avát felügyelte, nehogy iskolai egyenruhában visszafeküdjön aludni (ilyet ugyanis már nemegyszer csinált), és közben Samnek osztogatott különféle parancsokat, amikre Sam fütyült, és helyette a Minecraft legújabb felhasználói kézikönyvét bújva merőkanállal tömte a szájába a gabonapelyhet. (Pedig volt tiszta kanál, csak akkor oda kellett volna menni a mosogatógéphez, kinyitni, és kivenni a tiszta evőeszközt, de Sam attól félt, valaki még azt hinné, hogy ki akarja pakolni a mosogatógépet, és akkor kénytelen lesz mindent elővenni és helyre rakni belőle. Márpedig ezt a kockázatot nem vállalhatta. Úgyhogy maradt a merőkanál.)

Gemma egyik lába a fenti előszobában volt (Sam! FOGMOSÁS! FÉSÜLKÖDÉS! CIPŐ! a másik pedig Ava szobájában (Ava! ÖLTÖZZ MÁR FEL NORMÁLISAN!). Tom, aki este náluk aludt, egészen megsajnálta Gemmát.

– Figyelj csak, drágám, mi lenne, ha ma reggel én vinném iskolába a gyerekeket? Akkor hamarabb érsz az irodába, és nyugodtabban kezded a napot.

Gemma már épp rábólintott volna, de erre Ava kirontott a szobájából, sötét pillantást vetett Tomra, akit amúgy imádott, és elkiáltotta magát.

– NEM! Mr. Jones nem vihet minket iskolába, mert akkor mindenki megtudja, hogy ÁLLANDÓAN AZ ANYUKÁNKKAL SZEXEL!

Hát, erről ennyit.

Tom elindult, Gemma felkapta a laptopját, és beterelte a gyerekeket az autóba. Mellette parkolt Becky és Jon Range Rovere. Jon épp finoman kinyitotta az ajtót, és besegítette a hétéves Rosie-t az ülésbe. A másik karjában az egyéves kis Ellát tartotta, aki elszántan próbálta megmarkolni a nővére szépen befont copfját. Gemma elképzelte, milyen képet vágna Ava, ha ő be akarná fonni a haját. Ava már azon is gyakran háborgott, hogy az iskola szigorú szabályzata tiltja a lányok számára a félcentis frizurát. („Rám szóltak, hogy ne lógjon a szemembe a hajam, úgyhogy megmondtam Mrs. Goldmannek, hogy akkor nyugodtan borotválja le, de közölte, hogy azt is tilos. Ugye csak kötözködni akar velem, anya?”)

Persze Gemma akkor sem tudta volna szépen befonni a lánya haját, ha Ava történetesen eltűri. A fodrászathoz pont annyit értett, mint az időben elinduláshoz. A francba! Megint késésben vannak!

Láthatólag Jonon volt a sor a reggeli gyerekmenedzselésben. A felesége, Becky nemrég kezdett újra dolgozni. Néhány hete vették fel, azóta ő volt egy új karitatív szervezet marketing menedzsere. Ez a szervezet azt tűzte ki célul, hogy minél több céget meggyőzön a részmunkaidős lehetőségekről, azaz minél több munkavállalónak biztosíthassa, hogy akkor is találjanak megfelelő és jól fizetett munkát, ha történetesen otthon is várnak rájuk a kötelességek, nem csak a munkahelyen.

Becky nagyon sokáig keresett állást, ami csak bizonyította, mennyire nagy szükség van ennek a karitatív szervezetnek a munkájára. Amikor a felesége elhelyezkedett, Jon felajánlotta, hogy menő és jól jövedelmező üzletkötői állásában csökkenti a munkaidejét és nem vállal túlórát, így aztán meg tudják osztani a gyerekek körüli feladatokat. Ez nagyon jót tett a párkapcsolatuknak és a családi életüknek is.

Persze Jon épp nem így gondolta, amikor ráköszönt Gemmára, és feszült mosollyal integetett.

– Jó reggelt, Jon! – intett vissza Gemma. – Ne vigyem el Rosie-t is?

– Köszi, Gemma, de ma ne. Megígértem neki, hogy az első nap én viszem iskolába. Kész őrület ez a reggel, nem? – Jon szeme picit eszelősen csillogott. – De megoldjuk. Lassan sikerül megbirkóznom a szülői feladatok nagy többségével.

Ella pontosan ekkor döntött úgy, hogy telibe hányja a szerencsétlen nővére fejét a reggeli kásával.

Mivel Jon nem kért segítséget, Gemma távozott, és magában nevetett, hogy milyen képet vágott Rosie. Ava zordan a bátyjához fordult.

– Ha ezt valaha meg mered tenni velem, felhívom az Egyesült Államok elnökét, és ő majd LEVÁGJA A FEJED.

– Úgysem mered – motyogta Sam bizonytalanul. Sosem lehetett biztos benne, mire képes a húga.

Az iskola kapujában persze káosz uralkodott. Gemma összeszorította a fogát, és simán beparkolt hátrafelé egy helyre, amit három vagy négy évvel korábban lehetetlenül szűknek ítélt volna. Mivel sosem volt képes időben elindulni, kénytelen volt szert tenni néhány különleges képességre, köztük arra is, hogy bárhová be tudjon parkolni. A legbüszkébb arra a teljesítményére volt, amikor egy fehér furgon és egy VW Bogár közé furakodott be, és közben szemrebbenés nélkül magyarázta el a faggatózó Avának, hogy hogyan lesz a kisbaba.

Este Tom elmondta, hogy Mrs. Goldman próbálja titokban tartani a gyújtogatást, de hamar kiderült, hogy hiába. Vivienne (ki más?) az udvar közepén ékeskedett neonsárga, fényvisszaverő kiskabátban, ami szemkápráztatóan elütött a türkizkék bőrnadrágjától és ehhez illő felsőjétől. Egy hangosbeszélőt szorongatott, és abba ordibált torkaszakadtából:

– KÉREM, kerüljétek a jobb felé eső területet, mivel itt történt a GYÚJTOGATÁS, és a harmadikosok meg a negyedikesek osztálytermei PORIG ÉGTEK!

Mellette ismerős arc feszengett: Faszfej Nick, Gemma exférje, aki valahogy összejött Vivienne-nel az előző tanév végén, és amolyan se vele, se nélküle kapcsolatban vergődtek. Nick ábrázatából ítélve most épp „nélküle” stádiumra vágyott. Ava odarohant hozzá, és elújságolta neki, hogy „anyának eltűnt néhány bugyija, és Sam meg én tudni szeretnénk, nem te vitted-e el őket, mert rád minden alsógatyád kicsi”. Nick kifejezetten örült a kérdésnek, Gemma már kevésbé.

– Jó reggelt, bébi! – Nick boldogan lépett távolabb Vivienne-től. – Jó reggelt, porontyok! – Kézen fogta Avát, és a kislány boldogan szökdécselt mellette, ahogy átsétáltak a felsősök részlegéhez. Nick szerencséjére Vivienne teljesen el volt foglalva a tájékoztatással, hogy minden újonnan érkező idejében tudjon arról, miszerint az osztálytermek PORIG ÉGTEK. Így hát észre sem vette, hogy a pasija az exfeleséggel sétálgat. Ha észrevette volna, Nicknek kisebb gondja is nagyobb lenne, mint Gemma eltűnt bugyogói.

– Jó reggelt, Nick. Jól mulatsz? – Gemma most az egyszer hálás volt Vivienne jelenlétéért, hiszen neki köszönhette, hogy az iskola udvarán a hírek a tanév első napján nem az ő állítólagosan eltűnt alsóneműjéről szólnak, hanem a leégett épületrészről. Úgyhogy megengedett magának egy élces beszólást exférje új párkapcsolatára, ami a jelek szerint pont olyan jól alakult, ahogy ő kívánta nekik.

Amikor bekanyarodtak az iskola oldalán, és Nick új barátnője már biztosan nem láthatta, a férfi kétségbeesetten megrázta a fejét.

– Ne is mondd! – Gemmára függesztette a szemét. – Bébi, hadd legyek őszinte. Szerintem nem működik az új kapcsolatom.

– Ó! Igazán, nem is értem, miért – felelte Gemma pókerarccal.

Nick ábrázata felderült.

– De nagy híreim vannak! Az új állásom… azt mondta a főnökség, hogy kapok végleges szerződést, de Berlinbe küldenek, hogy az ottani irodánál dolgozzak. – Összevonta a szemöldökét. – Az ugye Amerikában van?

Nick nagy szerencséjére megérkeztek a felsősök udvarrészére, mielőtt még Gemma minősíthette volna a földrajztudását. Ehelyett a gyerekekre koncentrált. Idén lesz először, hogy az iskolának ugyanabban a szárnyában van mindkettőjük tanterme. – Csodás, hogy most már együtt játszhattok a szünetben, nem?

Sam úgy nézett az anyjára, mint egy futóbolondra, és hitetlenkedve ingatta a fejét. Ava viszont lelkendezett.

– Igen! Sam, ha nem leszel kedves hozzám, akkor mindenkinek el fogom mesélni, hogy egyszer a szemetesbe pisiltél a szobádban, mert lusta voltál kimenni a klotyóra.

Gemma búcsúpuszit adott nekik. Sam odébb húzódva fintorgott.

– Anyaaaa, pfúúúúúj, ez CIKI!

Igazán aranyos, gondolta Gemma, és ott hagyta veszekedő porontyait, hadd döntsék el, mi lesz, ha Sam nem elég kedves, és Ava tényleg elhíreszteli a pisiügyet. Búcsút intett a zavarodott exférjnek (Lehet, hogy Spanyolország?), és elindult az irodába.

Érdekes, mennyire megváltoznak a nézőpontok a gyerekek születése után. Gemma mostanság luxuswellness-szolgáltatásnak érezte már azt is, amikor reggel és délután húsz percre végre egyedül lehetett a kocsiban, ő dönthette el, hogy milyen zenét hallgat, és senki nem faggatta, hogy szerinte ki győzne, ha Donald Trump és egy óriáspolip összeverekedne.

A munkahelyén nagyon besűrűsödtek a tennivalók. A nyári szünetben, a gyerekek mellett, Gemma másik embert próbáló feladata az volt, hogy felkészüljön az új projekt indítására. Eddig a Zero operatív menedzsereként dolgozott. Ez egy divattal kapcsolatos szoftvereket fejlesztő cég volt, és egyben Gemma első és egyetlen munkahelye azóta, hogy elvégezte az egyetemet. Hamarosan viszont a CiciFix vezérigazgatója lesz. A CiciFix a Zero tulajdonosának, Leroynak, Gemma főnökének az új leányvállalata volt. A Zero nemrég még az összeomlás szélén állt, de Tom hihetetlen nagylelkűségének és befektetésének köszönhetően, amit Tom még akkor tett félre, amikor a bankszektorban dolgozott, a Zerót megmentették, sőt, elindult a CiciFix. Gemma minden erőfeszítést beletett az új termékekbe (melltartókba, amik tényleg kényelmesek, és nem szorítják el a keringést, miközben sikeresen tartják térd fölött a mellbimbót), és alig várta, hogy az új vállalkozást a megérdemelt siker felé repítse.