A fordítás az alábbi mű alapján készült:

Vi Keeland: Beat (Life on Stage #2), 2015

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

Órákon át kívánlak, 2018 • A beosztott, 2018

Egomániás, 2019 • Csak szex, 2019 • A megbízó, 2019

A vetélytárs, 2020 • Fiatal szerető, 2020 • A viszony, 2020

Vonzó hagyaték, 2021 • Hívatlan vendég, 2021 • Nagy játékos, 2021
Tiltott gyümölcs (Rivaldafény-sorozat 1.), 2021

Copyright © 2015. BEAT by Vi Keeland

The moral rights of the author have been asserted.

Hungarian translation © Márton Andrea, 2022

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítófotó © Brice Hardelin Photography

Modell: Nicolas Simoes

Borítóterv: Fehér Zsanett, Faniszló Ádám

A fedél Németh Renáta munkája.

Szerkesztette: Fodor Zsuzsa

Korrektúra: Csémi Judit

Tördelés: Dubecz Adrienn

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2022

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 1 770 7890

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-5702-92-3

Ajánlás

Legelső szerelmemnek, aki éppenséggel a férjem is.

ELSŐ FEJEZET

Lucky

– Akarsz kefélni?

Ez aztán a csajozós duma!

– Volt már olyan, hogy taroltál ezzel a mondattal?

A tapintatlan, részeg alakban legalább annyi van, hogy láthatóan zavarba jön.

– Nem igazán.

– Talán egy bókkal kellene indítanod! Azt, – mi, csajok, – sokkal jobban szeretjük. Tessék, próbáld meg újra!

– Jól van.

A pasas kiissza a ma esti utolsó vodkáját, amit kiadtunk neki, és összeakadó nyelvvel dadogja:

– Jó a cicid!

Fejcsóválva lépek a következő asztalhoz. Ennyit arról, hogy megpróbáltam segíteni ezen az idióta seggfejen. Miután fél tucat asztalnál felvettem az újabb rendeléseket, megállok, és pillantásom a kis színpadra siklik. Egy vonagló nő fejhangon sipítja a Hey Jude-ot. Olyan, mintha valaki végighúzná a körmét a táblán.

Félreértés ne essék, imádom a Beatlest. Nyilván. De ez a szerencsétlen dal túlságosan hosszú. Végleg nyugdíjazni kellene a karaokeszámok listájáról. Az első sorban ülő, spicces vendégek karjukat lóbálva kísérik a ritmustévesztő, hamis és téves hangmagasságot megütő, maratoni kornyikálást. Valahogy ma este mégis elmosolyodom. A bárhoz sietek, és halkan magamnak dúdolom, hogy „Na na na nananana, nananana, hey Jude”.

– Amint ma este kiürül ez a hely, a sárga földig leisszuk magunkat! – szól oda Avery, túlkiabálva a refrén fülsiketítő crescendóját. A színpadon az énekesnő az utolsó na na na nanananához ér, és a hangja borzalmas, hamis visítássá alakul.

– Lehet, hogy nem tudok addig várni az ivással – bökök állammal a pult túlsó végén elhelyezkedő kis színpad felé, és megrázom a fejem.

– Nem is énekel olyan rosszul.

Olyan arcot vágok, ami egyértelműen árulkodik a ki nem mondott gondolataimról, Avery pedig égnek emeli a tekintetét, miközben kiadja az italrendelésemet.

– Bármikor megmutathatod neki, hogyan is kell ezt csinálni.

Tálcára teszem az italokat, és beintek a középső ujjammal a legjobb barátnőmnek, majd visszaindulok a négy középkorú nő asztalához, akik az italból szeretnének bátorságot meríteni.

Megállok a fényképekkel borított fal mellett, és megigazítom a fotót, ami apámról és Bruce Springsteenről készült. A képen lazán átkarolják egymást. Mindketten csatakosak egy rögtönzött, egyórás jam session után. A fotó a bár megnyitásának egyéves évfordulóján készült. Apa mosolya láttán én is elmosolyodom, majd rövid időre behunyom a szemem. Második lépés, apa. Fejlődöm.

– Hölgyeim, önök is színpadra lépnek ma este? – érdeklődöm a lehető legbarátságosabb hangon, ahogy átadom a három mojitót és az egy pohár tequila sunrise-t. Ez a harmadik tequila sunrise, amit a vörös hajú, nyakszirtjén kontyos csajnak szervírozok. Láthatóan már jól van.

– Én szeretnék – mondja a vörös hajú összemosódó szavakkal. – De még pár italra szükségem van, mielőtt belevágok.

Bólintok. Én ugyan senkit nem szoktam túlzottan noszogatni. Vöröshajú krémszínű, nyakig begombolt blúzt, sötétkék ceruzaszoknyát és hozzáillő blézert visel; gyöngy nyaklánc egészíti ki a konzervatív öltözéket, amely tökéletesen illik a tartózkodó kontyhoz. De ahogy elindulok, az asztal alatt megpillantok valamit – nem a feddhetetlenül összezárt bokáján akadok fenn, hanem a cipőjén, ami egyáltalán nem illik a többi ruhadarabjához. A tízcentis Mary Jane magas sarkú vörös talprésze elárulja, hogy ebben a nőben több van, mint amennyit első pillantásra feltételezünk róla.

Mivel az utóbbi hét évben heti hét napból hatot itt, a Lucky’s bárban töltöttem, eléggé kiismertem az embereket. Általában már messziről felismerem a feltörekvő énekesnőket. Elvigyorodom magamban, és elképzelem Vöröshajút a hálószobatükör előtt, ahogy leengedett hajjal beleénekel a hajkeféjébe, és semmi mást nem visel, mint azt a kilencszáz dolláros Louboutint.

Az utóbbi fél órában megduplázódott a tömeg. Szombat este van, és a szemközti moziban most ért véget a késő esti film, így özönleni kezd a nép. A bárpult mögé ugrom, hogy segítsek Averynek egy kicsit, majd szólok a DJ-nek, hogy nyomjon be egy aláfestő house zenét, és szolgáljon fel addig, amíg nyugalmasabb nem lesz a helyzet. Húsz perccel később látom, hogy Avery összerak egy italrendelést.

– Annak a csapatnak, akik nemrég rendeltek?

Avery még egy kör mojitót kever be, és a magas tequila sunrise-os pohárban a színek máris tökéletes egyveleget alkotnak.

– Azt hiszem. Vörös hajú, kontyos?

– Aha, ő az. Egy húszast rá, hogy ő a villantós. – A „villantós” szakzsargon, és arra a vendégre használjuk, aki meglep minket. Minden hétvégén menetrendszerűen van egy ilyen. Tartózkodó külső, elegáns Burberry esőkabát, szorosan megkötve a derekánál. Azonban néhány itallal később a villantós kezébe kapja a mikrofont, felugrik a színpadra, szétnyitja a kabátját, megvillant egy kis dekoltázst, és úgy vonaglik, akár egy sztriptíztáncosnő.

– Lefogadom, hogy a térdig érő szoknya alatt vörös tanga van!

– Rajta? Hülyéskedsz? Nyomi gyöngysort visel!

Felvonom a szemöldökömet.

– Ez most fogadás?

Avery benyúl a zsebébe, kihúz belőle egy húszast, beletömi egy üres pohárba, és az üvegek mellé helyezi a polcra.

– Ide a pénzt, és csináld a bárt! Meg kell néznem magamnak Gyöngyöst közelebbről, és ki kell mennem a mosdóba.

– Tudod, még mindig a főnököd vagyok úgy… – Az órámra pillantok, majdnem tizenegy óra van. – Öt órán át.

– Gimi óta ismerjük egymást, kit akarsz átverni? Akkor is te leszel a főnök, ha már a fél bár az én tulajdonomban lesz! – csókol arcon Avery, és elsiet.

Tíz perccel később még mindig egyedül álldogálok a bárpult mögött, és Averyt sehol nem látom. Biztos vagyok benne, hogy a hátsó sikátorban cigizik annak ellenére, hogy minden nap megesküszik, hogy abbahagyta. Megnézem három nagyon fiatalnak látszó lány személyijét – mindhárom elmúlt huszonegy, de épphogy. Önkéntelenül is végighallgatom a beszélgetésüket.

– Komolyan, tutira meleg!

– Miért? Mert még nem vett észre téged?

– Nem, mert túlságosan tökéletes ahhoz, hogy hetero legyen!

– Meghívhatunk valakit egy italra? – kérdi tőlem az egyik fiatal, szőke lány.

– Természetesen. Kinek vihetem ki az italt?

A lányok pár percig kuncognak, majd úgy döntenek, hogy célpontjuk számára egy sikítós orgazmus koktélt küldenek. Összekeverem a vodkát, a Bailey’st és a Kahlúát, majd ráöntöm egy adag jégkockára.

– Rendben. Ki a szerencsés nyertes?

A lányok a bár hátsó része felé mutatnak, és kórusban harsogják:

– Ő!

Egek! Ez aztán a jóképű pasi!

Egyértelmű, hogy ezt nem csak a három szőke vette észre. Amikor odalépek hozzá, a pasi mellett ülő barna hajú, mélyen dekoltált csaj élénk érdeklődéssel figyeli, mégis azt érzem, hogy ez a férfi engem néz, ahogy végighaladok a hosszú bárpult mentén. A férfiak szerint vonzó kombináció, ha a nekik alkoholt felszolgáló nő még csinos is. Néhány ital után pedig egyre merészebbek tudnak lenni.

A bárpult felénél járok, de megállok, hogy egy törzsvendégnek újratöltsem a poharát. Fel sem kell néznem, miközben töltök, hogy tudjam: Jóképű Pasi még mindig engem néz. Onnan tudom, hogy felágaskodnak a pihék a nyakszirtemen. Le sem veszi rólam a tekintetét, még akkor sem, amikor megfordulok, belenézek a szemébe, és haragos pillantást vetek rá a bámulás miatt.

– Egy sikítós orgazmust hoztam önnek.

Jézusom, közelebbről még dögösebb! Homokszínű, vállig érő haj, ami pont annyira kócos, mintha most szexelt volna valakivel. Magas, izmos, és az alkarján, hosszú ujjú inge alól tetoválások látszanak ki. Dögös. Aztán elmosolyodik. Gödröcskék. Ez az. Biztosan most szexelt valakivel.

– Köszönöm, de nálam mindig a hölgyeké az elsőbbség – kacsint rám.

Egy pillanatig bámulok rá, majd lepillantok az italra, mire ő is ránéz.

– Ó! Az italra gondol.

Elvigyorodik. Pokolian szexi a mosolya, és ezt ő is tudja.

Égnek emelem a tekintetem, de a felszín alatt ott van egy tétova mosoly.

– A terem túlsó végén ülő három hölgy küldi; épphogy elmúltak huszonegy évesek – biccentek a lányok felé, akik széles mosollyal integetnek.

– Nos, ez nagy csalódás.

Felvonom egyik szemöldökömet.

– Csalódás, ha az a három hölgy egy olyan italra hívja meg, ami elárulja, hogy mik a terveik magával az este hátralévő részére?

– Azt hittem, maga hívott meg erre az italra.

Tudom, hogy nyálas, de a gyomromban hirtelen pillangók kezdenek el repdesni.

– Bocs. De vigaszdíjnak megkapja a Doublemint hármas ikreket – vonok vállat, és próbálok könnyednek tűnni, majd megfordulok, hogy elmenjek. Ettől a közelségtől folyamatosan bizsergek. A bár elég nagy, de ahogy rám néz, úgy érzem, valami apró, szűk helyiségben vagyunk.

– Várjon! – szól utánam, én pedig megfordulok. – Mi a neve?

Elmosolyodom, és a bár fölötti táblára mutatok. Lucky’s.

A bárban nagy a nyüzsgés, ez azonban nem akadályoz meg abban, hogy szemmel tartsam a pasit. Bólintott, és köszönetképpen a három lány felé emelte poharát, de nem ment oda hozzájuk. Végül a begyes szőkék megindultak a srác felé, és mindent megtettek, hogy fenntartsák a figyelmét. A fickó udvariasan elmosolyodott, de egyértelmű volt, hogy nem érdeklődik irántuk, ami nagyon megdöbbentett. Az egész raktárkészletünket feltenném rá, hogy ez a pasi mindhárom csajt hazavihette volna.

– Hé, Lucky! – szól oda Jóképű Pasi a pult végéről, amikor befejezem a felszolgálást.

– Még egy sikítós orgazmus?

– Ha az alkoholról beszél, azt kihagyom, egy sört szeretnék kérni.

Elveszek egy söröspoharat, és kérdés nélkül csapolok neki egy nagy Guinnesst, odacsúsztatom a fényesre vikszelt pulton, és pajzán hangon felteszem a kérdést:

– Mi lenne, ha nem az alkoholról beszélnék?

– Akkor már az ajtón kívül lennénk, édesem.

Újabb kacsintás. Most azonban a nevetségesen szexi arcon a gödröcskékhez félszeg mosoly is társul. Van a mosolyában valami kisfiús, de elég egy gyors pillantás, és tudom, hogy minden ízében férfi. Belekortyol az italába.

– Guinness. A kedvencem. Jó döntés.

Avery felül a bárpultra, pár méterre Jóképű Pasitól, és felém tolja a tálcáját.

– Gyöngyös még egy italt akar. Úgy látom, a húszasod velem jön ma haza, mert biztos vagyok benne, hogy a következő italtól beájul, és nem fog felpattanni a színpadra.

Odapillantok a merev kontyot viselő vörös hajú csajra, aki épp leveszi a sötétkék blézert. Nem csupán a cipője gyönyörű, de így, hogy közszemlére teszi vékony derekát és telt idomait, látom, hogy a kosztüm-gyöngysor alatt igazán dögös test rejtőzik. Szerintem a tanga mellé piros, csipkés, félkosaras melltartót visel.

– Látja azt a vörös hajú csajt? – kérdezem Jóképű Pasit.

– Azt a kontyost?

– Igen. Fogadjunk egy húszasban, hogy mielőtt az este véget ér, felugrik a színpadra, és igazi szirénként fog énekelni!

Jóképű Pasi felvonja egyik szemöldökét.

– Valahogy nem olyan típusnak tűnik.

Avery legyint.

– Ne hallgasson rá! Szerinte a csaj piros tangát visel.

– Szeretném végighallgatni a hölgyet.

– Nagyon sok mindent elárul valakiről az öltözéke. Az a nő, aki konzervatívan öltözködik, de sokat költ cipőre, a szép holmikat szereti, még akkor is, ha azokat senki nem látja. Vetkőztessen bugyira egy nőt, és rengeteget megtud róla – vonom meg a vállam. – Hét éve szinte minden nap itt vagyok. Simán kiszúrom a leendő rocksztárokat!

A fickó belekortyol a sörébe, és elmélyülten tanulmányozza a vörös hajú nőt.

– Maga fel szokott pattanni a színpadra? – kérdezi, de nem tudok válaszolni, mert Avery közbeszól.

– Ha akarna, simán övé lehetne az igazi színpad. De arachnofóbiás.

– Betegesen fél a pókoktól? – vonja össze szemöldökét Jóképű Pasi.

– Ne is törődjön vele! – emelem égnek a tekintetem, és elkészítem Avery italrendelését. – Mondd meg Gyöngyösnek, hogy a ház ajándéka!

Majdnem színtiszta narancslét teszek bele, mert két körrel ezelőtt elkezdtem csökkenteni az italába tett alkoholmennyiséget. Nem szeretném, hogy Gyöngyös összeessen, mielőtt debütálna itt, a Lucky’s színpadán.

Majdnem hajnali két óra van, amikor a DJ bejelenti az utolsó lehetőséget a karaokera. A bárnál a tömeg megritkult, de az asztaloktól Avery még mindig sok rendelést kap. Most vagy soha – az ideges sztárjelölteknek ez az utolsó lehetőség. Egy részük színpadra lép, a többiek viszont kibotorkálnak a bárból, a túl sok folyékony bátorságtól részegen.

Jóképű Pasi az utóbbi néhány órában udvariasan elhárította a különféle nők közeledését; volt köztük spicces, gyönyörű és könnyű préda is. Megmagyarázhatatlan vonzódás fog el, szinte folyamatosan követem a tekintetemmel ezt a férfit. Lehetetlen figyelmen kívül hagyni a jelenlétét. Miután másodszor is kint volt a mosdóban, meglepődöm, amikor meglátom a DJ asztala mellett, ahol a karaokera lehet feliratkozni.

– Azért jött ide ma este, hogy énekeljen? – kérdezem, és újratöltöm a sörét, amikor visszatér a székére, amin az egész estét töltötte. – Nem olyannak gondoltam volna, akinek az alkohol dob egy kicsit az önbizalmán ahhoz, hogy színpadra lépjen.

A pasi belekortyol a sörébe.

– Milyennek gondol?

Pislogok, úgy teszek, mintha gondolkodnék, és a bárpultra könyöklök. A férfit láthatóan mulattatja a dolog.

– Azt mondanám, igazi szívrabló, de egész este figyeltem, ahogy kikerülte a könnyű zsákmányokat, úgyhogy most igazából nem is tudom, hogy mit gondoljak magáról – vonom meg a vállam. – Énekelni jött?

– Nem terveztem. Úgy volt, hogy találkozom itt valakivel, de az illető úr pár órája felhívott, hogy valami közbejött, és nem tud eljönni. Csak akkor jöttem rá, hogy ez egy karaokebár, amikor már bent voltam.

– Érdekes. De a barátja órákkal ezelőtt mondta le az estét, maga mégis itt van. Akkor mégiscsak vadászni jött? Tudja mit? Szerintem nem csinálja valami ügyesen. Némi érdeklődést mutathatna az iránt, akit haza szeretne vinni az éjszaka végén.

Jóképű Pasi elmosolyodik; teljes mértékben ellenállhatatlan.

– Egész este azt csináltam.

Felnevetek, és megrázom a fejem, majd elindulok, mert az egyik vendég fizetni szeretne. Amikor visszaérek a bárpult felé eső részéhez, Jóképű Pasi nem vesztegeti tovább az időt.

– Akkor… meghívhatom egy italra?

Drámai pillantással körülnézek.

– Szerintem nem szükséges. Enyém a bár.

A pasit nem lehet letörni.

– Akkor egy vacsorára?

Az órámra pillantok.

– Hajnali két óra van.

– Egy reggelire?

– Aludnom kell, mielőtt megreggelizek.

– Semmi gond. Majd készítek magának, amikor felkelünk.

Felnevetek, és a fejemet ingatva elfordulok, hogy a polc többi részét is megtöltsem borospoharakkal.

– Köszönöm a nagylelkű ajánlatot, de sajnos el kell utasítanom.

– Ugye most viccelsz, basszus?

Avery hangos kiáltása nem szorul magyarázatra, bár Jóképű Pasi meg se rezdül, csak hosszú söröspohara fölött bámul rám. Ahogy nyel, és ádámcsutkája fel-le jár, attól az egész belsőm bizseregni kezd, és itt-ott a testem érzékeny pontjai is.

– Mi a baj? – adok hálát közben a figyelemelterelésnek.

– Gyöngyös! Odanézz!

Avery a vörös hajú csaj felé biccent, aki a DJ-vel társalog. Kárörvendően elmosolyodom, miközben figyelem, ahogy a nő a kontyához nyúl, és kihúz belőle néhány láthatatlan csatot. A haja egészen a háta közepéig leomlik.

– Én megmondtam! – rikoltok fel diadalittasan.

Gyöngyösről kiderült, hogy jobb mint gondoltam. Az alkohol nem csak a haját szabadította ki börtönéből. Mire felmegy a színpadra, kigombolt blúza egészséges mértékű dekoltázst enged láttatni, és a szoknyáját felhúzta a térde fölé, hogy mozogni tudjon. És egek, hogy mozog! Ahogy a régi Faith Hill-slágert, a Breathe-t énekli, lassan mozgatja a csípőjét – a bárban hirtelen legalább tíz fokkal megemelkedik a hőmérséklet. És énekelni is tud. Nem csupán hangnemben van, hanem… jól énekel. Tikkasztó, erotikus, tökéletesen pontos éneklése némi hangképzéssel szuperül hangzana egy albumon. Élénken figyelem a nőt, aki összecsukott szirmú virágból egyszerűen kinyílik, itt, a szemünk előtt. Nemcsak a dalt kellemes hallgatni, de a látvány is csodálatos.

Irigylem ezt a nőt. Bármit megadnék érte, hogy ismét színpadon álljak. De számomra ehhez több kell, mint némi folyékony bátorság. A többéves pszichoterápia kevés eredménnyel járt, és sok időbe telt elfogadnom, hogy ki is vagyok valójában. Azonban időnként a lelkem átveszi az uralmat a logikus gondolkodásom fölött, és vágyakozik a feloldozás után. Ami miatt logikátlan döntéseket hozok. Mint például tegnap is.

Valamilyen oknál fogva ezután igyekszem távol tartani magam Jóképű Pasitól. Közeledik a záróra, sok dolgom is van, úgyhogy ez nem esik nehezemre. Megkérem Averyt, hogy cseréljünk – másodszor is beáll a pult mögé, hogy én szolgálhassak ki a vendégtérben. Avery valószínűleg azt gondolja, hogy az utolsó éjszakámon megpróbálom egy kicsit megkönnyíteni a dolgát; záróra környékén mindig sok a tennivaló. Túl sok a részeg, és ha megpróbáljuk leszerelni őket, az szinte mindig lármás dühöngésbe fordul.

A DJ, mint minden este, most is a mikrofonhoz lép, és bejelenti, hogy ez az utolsó kör ital, de aztán hozzáteszi:

– Ma este a Lucky’s izgatottan jelenti be, hogy egy hírességet köszönthetünk körünkben. Azoknak, akik még nem ismerik Flynn Beckhamet, közlöm: itt az idő! A pletyka szerint turnéra indul, amire már minden jegy elkelt. Nagy tapsot kérünk a rockernek, aki ma este a színpadon megmutatja nekünk érzelmesebb oldalát is!

A teremben kitör a taps; kivéve engem, aki földbe gyökeredzett lábbal áll, és figyeli, ahogy Jóképű Pasi felmegy a színpadra. Leveszi a mikrofont az állványról, és könnyed mosollyal végignéz a termen. Pillantása megállapodik rajtam. Hangja rekedtesen szól a mikrofonból, szavai végigfutnak egész testemen.

– Ez általában nem szokásom. De mindjárt itt a záróra, úgyhogy gondoltam, inspirálhatom azokat, akik abban reménykednek, hogy ma este ölükbe pottyan a szerencse. Mint én is.

Rám kacsint, és bólint a DJ-nek, hogy elindíthatja a számot. Az első négy taktus után felismerem. Ez az egyik örök kedvencem, egy igazi klasszikus, annak ellenére, hogy a korombeliek általában már nem értékelik Rod Stewart rekedtes, szívből jövő dalait. A Tonight’s the Night halkan megy a háttérben, és Jóképű Pasi bűnösen fantasztikus hangja egyszer csak megszólal.

Amíg Gyöngyös énekelt, végig a színpadra tapadt a pillantásom, ahogyan most is, de ezúttal egészen más okból. Jóképű Pasi hangja maga a csábítás, zenei köntösben. Igazi profiként énekel. Az egész vendégsereg ide-oda ringatózik, minden nő közelebb lép a színpadhoz, még Gyöngyös is.

Egy hosszú pillanatig figyelem, ahogy Jóképű Pasi lábfeje tökéletes ritmusban veri a taktust. Egy jó ritmusérzékű férfi egyébként is a gyengém. A zenészek világéletemben lenyűgöztek. Pillantásom lassan felfelé vándorol, és végignézek azon testrészein, amelyekre eddig csak futó pillantást vetettem a bár túlsó végéből. A farmer lazán áll keskeny csípőjén, egyszerű, fekete termopulóver simul széles vállára. Mindkét karján a felgyűrt ingujj alól tetoválások kandikálnak ki. Amikor tekintetem végre eléri az arcát, rádöbbenek, hogy eddig figyelte, ahogy végigmértem. Felvonja egyik szemöldökét, és a következő versszakot egyenesen a szemembe nézve énekli.

Bolond lennél, ha nem engednél az örvénynek
Tárd ki szárnyad, engedj be, hadd jöjjek

Pislogva próbálok felébredni a kábulatból. Flynn Beckham képes végignézni a teremben lévő összes nőn, mégis úgy érzem, hogy én vagyok az egyetlen, akit bámul. Mintha most találta volna meg az egyetlent a nőkkel telezsúfolt teremben, és nemcsak azt, akit ma este hazavisz… hanem az egyetlent, akit azóta keres, mióta legelőször színpadra lépett.

– Jézusom! Még egy számot lenyom, és én ráülök a mikrofonjára! – szólal meg Avery, alkarjával a bárpultra könyökölve. – Lefogadom, hogy már attól elélveznék, ha beleénekelne a két lábam közé, és megérezném a vibratóját! – Avery hozzám beszél, de pillantása egy másodpercre sem szakad el Jóképű Pasiról. Mindketten úgy bámuljuk a színpadot, ahogy a tizenéves kiscsajok figyelik Justin Biebert. – Az a pasi kíván téged. Neked aztán nem kéne meglovagolnod a mikrofonját! A lábad közé temetné a fejét, és ha azt akarnád, egyenesen beleénekelne a puncidba! Szerintem egy kicsit feljebb léphetnél a rocksztár pasi kategóriában. Amúgy Szakadt Ryder ma este merre jár?

A legjobb barátnőm nem kedveli a pasimat. Dylan Ryder az Easy Ryder együttes énekese, de Avery legalább fél tucat becenevet tud Dylanre és a bandájára.

– Philadelphiában ragadt… lekéste visszafelé a csatlakozását. Felhívott, hogy ma este már nem ér ide.

– Nagy kár – mosolyodik el gonoszul Avery. – Nincs az a balszerencse, amit valaki ki ne használna.

– Úgy szól a mondás: „Nincs az a balszerencse, ami valakinek ne használna”.

– Úgy is működik.