A
VÁLLALKOZÓ
ORVOSOK
NAGY KÉZIKÖNYVE

Kiadja a

CompLex Kiadó Jogi és Üzleti Tartalomszolgáltató Kft.

Budapest, 2011

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@complex.hu

www.complex.hu

Felelős vezető: a CompLex Kiadó Kft. igazgatója

Kiadásért felelős: Tóth Gábor

Kiadványok szerkesztéséért felelős: Garai Andrea

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Műszaki szerkesztők: Kerek Imréné, Szász Zoltán

Fedélterv és tördelés: CompLex Kiadó Kft. DTP-csoport

HU ISSN 1788-6198
ISBN 978 963 295 214 7

Termékkód: YOV1195

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.
A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Szerzők:
dr. Dósa Ágnes PhD   IX., XII., XIV. rész
orvos, jogász, igazságügyi orvosszakértő, az MTA Jogtudományi intézet tudományos főmunkatársa; egyetemi adjunktus, Semmelweis Egyetem
dr. Hanti Péter   II., IV., VII., X., XIII., XV. rész
orvos, jogász, egészségbiztosítási igazságügyi orvosszakértő, egészségügyi-jogi szakértő, biztosítási szakjogász
dr. Barzó Tímea PhD   XI. rész
jogász, egyetemi docens, Miskolci Egyetem ÁJK, ügyvéd
dr. Hódi Sándor   VI. rész
jogász, OEP Nemzetközi és Európai Uniós Főosztály
dr. Holchacker Péter   IX. rész
jogász, jogász-közgazdász, a BXP Strategies igazgatója
Kiss Norbert   VIII. rész
közgazdász, egyetemi tanársegéd, Budapesti Corvinus Egyetem
dr. Kovácsy Zsombor   I., III., IV.,V., VII., IX. rész
orvos, jogász, egészségügyi szakmenedzser
dr. Kőszegfalvi Edit   XVI. rész
jogász, biztosítási és munkaügyi szakjogász
dr. Ötvös Péter   VI. rész
jogász, az OEP Nemzetközi és Európai Uniós Főosztály főosztályvezetője

Szerkesztő–lektor: dr. Dósa Ágnes PhD – dr. Kovácsy Zsombor

Kézirat lezárva: 2011. szeptember 15.

© CompLex Kiadó Jogi és Üzleti Tartalomszolgáltató Kft., Budapest, 2011

© dr. Dósa Ágnes PhD, dr. Hanti Péter, dr. Barzó Tímea PhD, dr. Hódi Sándor, dr. Holchacker Péter, Kiss Norbert, dr. Kovácsy Zsombor, dr. Kőszegfalvi Edit, dr. Ötvös Péter, Budapest, 2011

A CompLex Kiadó Kft. az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

Előszó

Másodszorra bocsát útjára a kiadó egészségügyi jogi tárgyú meritumot. A második kiadás létrehozásának az alapvető célja az volt, hogy elsősorban a vállalkozó orvosok kezébe adjunk olyan szakkönyvet, amely hatékonyan segíti az eligazodásukat az egészségügyi jogszabályok rengetegében, akár háziorvosként, akár járóbeteg-, vagy fekvőbeteg-ellátásban dolgoznak, vagy éppen azt működtetnek. Ugyanakkor törekedtünk a könyv szerkesztése során arra is, hogy az egészségügyiben dolgozó szakjogászok is haszonnal tudják majd forgatni munkájuk során, megtalálják benne a válaszokat az egészségügyi szolgáltatók működése kapcsán felmerülő jogi problémákra.

Az egészségügyi joganyag oly mértékben duzzadt fel az elmúlt tizenöt évben, hogy ma már komoly felkészültséget igényel az is, hogy azokat a jogszabályokat megtaláljuk, amelyek az adott problémánkra vonatkoznak, nem beszélve azok értelmezéséről, a jogszabályok közötti összefüggések feltárásáról. A jogi szabályozás terjedelmének változását jól szemlélteti, hogy amikor 1993-ban végeztem a jogi egyetemen, kimásoltam az egészségügyi jogszabályokat a jogszabály gyűjteményből, összefűztem őket egy zöld dossziéba, betettem a táskámba és vittem magammal mindenhová, hogy ha esetleg valaki feltesz egy kérdést, mindig utána tudjak nézni. Ha ma ugyanezt próbálnám megtenni, akkor nemhogy a táskámba nem férne el az egészségügyi joganyag, de minden bizonnyal egy méretes gurulós bőrönddel járnék… Persze a technika is sokat változott azóta, így ma elektronikus formában vihetem magammal a jogszabályokat, hátha épp szükség lesz rá.

Az, hogy az egészségügyi ellátás jogi környezetét meghatározó jogszabályok terjedelme ennyire megnőtt, azt is jelenti egyben, hogy ma már az egészségügyi joggal foglalkozó jogászok is specializálódni kényszerülnek – aki a finanszírozás minden csínját-bínját érti, nem feltétlenül ért az önként vállalt túlmunka szabályozásához vagy ahhoz, hogy mikor kell a korlátozottan cselekvőképes kiskorú törvényes képviselőjének beleegyezését beszerezni a beavatkozás elvégzéséhez. Ezért arra törekedtünk, hogy széles és hozzáértő szerzőgárda írja a könyvet, olyan szakértők, akik nem csak elméleti oldalról ismerik a problémákat, hanem maguk is nap, mint nap szembesülnek szűkebb szakterületük problémáival, és a jogelméleti összefüggések feltárása helyett (vagy mellett) a gyakorlati életből vett példákkal tudnak valóban használható iránymutatást adni a gyakorló szakemberek számára.

A könyv nem öleli fel az egészségügyi jog teljes spektrumát. Elsősorban azokra a kérdésekre koncentrál, amelyek az egészségügyi vállalkozást működtető orvosok mindennapjait meghatározzák, így a finanszírozás kérdéseire, a részleges térítés mellett igénybe vehető ellátásokra, az egészségügyi ellátórendszer szervezeti kérdéseire, a működési engedélyezéssel kapcsolatos problémákra, az egészségügyi munkajog (ügyelet, készenlét) speciális szabályaira, a betegek és orvosok jogaira, az orvosok és egészségügyi szolgáltatók felelősségére, a várólistákkal kapcsolatos problémákra, a gyógyszerrendeléssel kapcsolatos kérdésekre. Reményeink szerint a könyv áttekinthető szerkezete és szakmai színvonala miatt az oktatásban, egészségügyi jogi tankönyvként is nagy hasznát veszik majd.

Budapest, 2011. október

dr. Dósa Ágnes

Szerkesztő-lektor

Mint az első egészségügyi meritum szerkesztője örömmel fogadtam el a Kiadó felkérését az időközben sok elemében megváltozott jogi környezet még gyakorlatiasabb bemutatásában való részvételre. Különösen örültem annak, hogy ismét kiváló szakemberekkel dolgozhatom együtt, a lehető legtöbbet megőrizve a korábbi kiadvány értékeiből, ugyanakkor új szemléletű fejezeteket, hiánypótló témafeldolgozásokat is elérhetővé téve – nemcsak az ezúttal elsődleges célcsoportot képező vállalkozó orvosok, de minden egészségügyben dolgozó szakember számára.

A létrejött könyv az egészségügyi jog talán egyetlen naprakész, átfogó áttekintése, azonban az élet és a jogalkotás rendjének megfelelően biztosan nem örökérvényű és nem az utolsó ilyen kiadvány. Amivel mégis hosszú távon is hatással lehet az olvasókra, az a jog gyakorlatorientált feldolgozása, annak elrettentő, csak tilalmakat rejtő szabályrendszerként való felfogása helyett a lehetőségek feltárása és – az író és olvasó kapcsolatában elvárható őszinteség kedvéért – a jogi szabályozás korlátainak és hibáinak bemutatása.

A könyv néhány viszonylag keveseket érintő vagy éppen más művekből is alaposan megismerhető tárgykört leszámítva sorra veszi az egészségügyben használatos joganyag egészét. A teljességre törekvés és a terjedelem jól áttekinthető keretek között tartása közötti egyensúly hiányérzetet kelthet azokban, akik valamely terület még mélyebb részleteire kíváncsiak. Ilyen esetekben reményeink szerint a jogtárak és az egyéb, ma már többnyire interneten is elérhető információk közötti eligazodást nagyban segíti a könyvben megjelenő témafeldolgozási mód. A rugalmasan változó, könnyen elérhető kiegészítő információforrások használata tehát nem teszi szükségtelenné a strukturált, írott könyvet, sokkal inkább új távlatokat adhat felhasználhatóságának.

A kiadvány értékét növeli az a tény, hogy a szerzők „hús-vér” egészségügyi jogászok és egyéb szakemberek, akik közöttünk élnek és tevékenykednek, az olvasók kérdéseit, észrevételeit szívesen fogadják nem utolsó sorban annak érdekében, hogy a visszajelzések útján később is naprakészen tudjanak megfelelni a felhasználói igényeknek megfelelő ismeretátadás kihívásainak.

Minden olvasónknak sikeres egészségügyi tevékenységet és nem utolsó sorban jó egészséget kívánok!

Budapest, 2011.október

dr. Kovácsy Zsombor

Szerkesztő-lektor

Útmutató
az e-könyv használatához

A könyvben való tájékozódást segítik az ún. indexszámok. A részek címeit kivéve minden cím kapott indexszámot. A szövegben található utaló számok ezekre a margón elhelyezett, kék színű indexszámokra hivatkoznak.

Például a könyv I. részében (Egészségügyi ellátórendszer) Fekvőbeteg-ellátás cím alatt (125 indexszám) szót ejtünk a sürgős szükség fogalmáról is. A sürgős szükség fogalmát azonban egy újabb indexszámon magyarázzuk az Olvasó számára (3115 indexszám), amely a könyv XII. részében (A betegek és orvosok jogai, kötelezettségei) található, a fogalom magyarázatát tehát az indexszámot kikeresve ismerheti meg.

Az e-könyv is kitűnően kezeli az indexszámokat. A szövegben megjelenő indexszámokra kattintva elugrik a keresett fogalomhoz vagy fejezethez. Az eredeti oldalra való visszalépéshez azonban figyelemmel kell lennünk az alábbiakra:

Az e-könyv formátum – hasonlóan a normál könyvhöz - rendelkezik bizonyos korlátokkal. Ha ellapozunk a könyvben, meg kell jegyeznünk, hol tartottunk.

A visszalépésre a Kiadó az alábbi lehetőségeket javasolja az Olvasó számára:

– az e-könyv formátum lehetővé teszi, hogy az induló oldalszámot megjegyezve oda visszalépjünk a jobb felső sarokban lévő kereső mező segítségével, vagy

– a bal oldali tartalomjegyzék segítségével az előzőleg olvasott fejezetre ugrik a képernyő

– a Kiadó létre hozott egy RÉSZLETES TARTALOMJEGYZÉKET – mely a bal oldalon lévő Tartalomjegyzék alatt található és nem csak a rész, fejezet és alcímeket tartalmazza, hanem a megfelelő indexszámot is, melynek segítségével a konkrét szövegrészre ugorhatunk. Kiadónk ezt a lehetőséget ajánlja Olvasóinak.

Az indexeken kívül segítik a megértést és értelmezést az egyes témakörök előtti ikonok, melyek a következők:

Fogalomértelmezések

Bírói vagy egyéb jogalkalmazó gyakorlat, esetleírások

Tippek, ötletek

Példa, számítás

Összefüggések; kapcsolatok más jogterületekkel

Iratminta

Háttérismeretek

A vállalkozó orvosok nagy kézikönyve (Orvos Meritum) mind szerkezetében, mind hivatkozási rendszerében eltér a hagyományos könyvektől. Éppen ezért szívesen segítünk a tájékozódásban: a könyv használata során felmerülő technikai jellegű kérdését felteheti a orvos.meritum@complex.hu email-címen.

A Meritum fejezeteiben és a mellékletben is számos rendkívül hasznos iratmintát, szerződésmintát készítettünk elő Önnek, melyek segítséget nyújtanak a mindennapi munkájához. A Meritum tartalmát kiegészítő további szakmai anyagokkal, magyarázatokkal, iratmintákkal, illetve a tematikát is érintő jogszabály változások követésével szeretnénk Önt segíteni. Kérem, keresse fel weboldalunkat: www.orvos.complex.hu

Fontosnak tartjuk felhívni a figyelmet arra, hogy jelen kiadványunkban – többek között – az Egészségbiztosítási Felügyelet (mely 2007-2009 között működött) határozataira is hivatkozunk. Bár az intézmény már megszűnt, határozataival számos ügyben precedens jelleggel befolyásolta a jogalkalmazást, fontosabb határozatainak bemutatása a mai gyakorlat számára is hasznos lehet, így – támogatva szerkesztőink javaslatát – lényegesnek tartottuk szerepeltetésüket.

Reméljük, hogy a kézikönyv munkájuk során sok hasznos tanácsot nyújt és segít eligazodni a jogszabályok rengetegében.

Budapest, 2011.október

Tisztelettel:

a Szerkesztőség

I. rész

Az egészségügyi ellátórendszer

Tartalom

1    Az egészségügyi ellátások, az ellátórendszer alapstruktúrája

17    Az egészségügyi szolgáltatókra vonatkozó általános szabályok

21    Az egészségügyi ellátórendszer szintek szerinti tagozódása

23    Az alapellátás

89    A szakellátások

129    A mentés

135    A betegszállítás

141    A rehabilitáció

145    Pszichoterápia és klinikai szakpszichológia

151    A nem-konvencionális eljárások

1. cím

1

Az egészségügyi ellátások,
az ellátórendszer alapstruktúrája

Az egészségügyi ellátórendszer a háziorvostól az egyetemi klinikáig az egészségügyi szolgáltatók összessége, szerves egész, melyben különböző ismérvek (szakterület, ellátási forma) alapján különülnek el az egyes alkotóelemek.

3

Egészségügyi szolgáltató

Egészségügyi szolgáltató (Eütv. 3. § f) pont) – a tulajdoni formától és fenntartótól függetlenül minden, egészségügyi szolgáltatás nyújtására az egészségügyi hatóság által kiadott működési engedély alapján jogosult egyéni egészségügyi vállalkozó, jogi személy vagy jogi személyiség nélküli szervezet.

Az ellátórendszer(15) végzi a gyógyító-megelőző tevékenység hagyományosan az orvoslás körébe utalt feladatainak derékhadát; Magyarországon talán túlzottan nagy szerepet is tulajdonítunk ezeknek az ellátásoknak például a megelőzés, az egészségfejlesztés rovására.

Az ellátórendszer – sajátosságaiból adódóan – többféleképpen tagolható, és egyes elemei számos ponton kapcsolódnak egymáshoz.

5

Progresszív ellátás

A progresszív ellátás azt a fokozatosságot jelenti, amelyben az egyén egészségi állapota határozza meg, hogy milyen szintű, mennyire specializált ellátás szükséges az adott egészségi probléma megoldásához. Nem hatékony az az ellátásszervezés, amelynek során az egyszerű náthát az országos intézet szakambulanciáján kezelik, míg a háziorvos maga próbálkozik egy ritka, különleges vizsgálómódszereket igénylő betegség minden kétséget kizáró megállapításával. A progresszivitásnak az egészségügyi ellátórendszer egészében és az egyes – alább tárgyalandó – ellátási szinteken egyaránt érvényesülnie kell. Ez azt jelenti, hogy például egyrészt csak azt a beteget kell kórházban gyógyítani, akinek az esetében ez indokolt, másrészt a fekvőbeteg állapota határozza meg, hogy elegendő-e számára az alapszintű kórházi ellátás, vagy „a progresszivitás magasabb szintjén” lévő, specializált intézményben szükséges kezelni. Az Eütv. alapelve szerint, amennyiben a beteg a szükségesnél magasabb progresszivitási szintű ellátást kíván igénybe venni, ez az igénybevétel korlátozható, illetve feltételekhez (például biztosítási jogviszony megléte ellenére a költség részleges vagy teljes viselése) köthető.

A progresszív ellátás kifejezést gyakran – helytelenül – a progresszivitás magasabb szintjét képviselő ellátásra alkalmazzák, miközben a progresszivitás valójában maga az a dimenzió, melynek vannak általános (alap-) és specializált szintjei.

A teljes ellátórendszerben érvényes ellátási alapelv, hogy a sürgős szükség gyanújával érkező beteget attól függetlenül meg kell vizsgálni, hogy rendelkezik-e egészségbiztosítási jogviszonnyal, az Európai Unió állampolgára-e stb., és a sürgős szükség fennállása esetén el kell látni. Az ellátásra való jogosultság ellenőrzése, az ellátás ellenértékére vonatkozó igény érvényesítése a sürgős szükség miatti ellátást követően lehetséges.

7

Sürgős szükség

Sürgős szükség (Eütv. 3. § i) pont) „az egészségi állapotban bekövetkezett olyan változás, amelynek következtében azonnali egészségügyi ellátás hiányában a beteg közvetlen életveszélybe kerülne, illetve súlyos vagy maradandó egészségkárosodást szenvedne” (3059), (3061).

További alapelv az „elvárható gondossággal” (3585) történő ellátás követelménye. Ez azt jelenti, hogy a rendszer minden szereplője a képzettsége, szakértelme, munkaköre alapján rá vonatkozó követelményeknek és az adott helyzetnek megfelelően köteles végezni a gyógyító munkát.

9

Elvárható gondosság

„Az elvárható gondosság” formula szabályozáspolitikai vitát követően nyerte el ezt a formáját az Eütv.-ben, miután kikerült a fordulatból a „legnagyobb” kitétel. Egyesek ennek a változásnak jelentőséget tulajdonítanak, azonban, ha belegondolunk, az elvárhatóságnak nincsenek különböző releváns szintjei, az elvárható gondosság tehát nem különbözik az elvárható legnagyobb gondosságtól, így egyet lehet érteni azzal, hogy a polgári jogi általános elvárhatósághoz közelítő legyen az egészségügyi ténykedéssel szemben felállított magatartási követelmény.

Az Eütv. kifejezetten utal arra, hogy az egészségügyi ellátások során a jogszabályokon túl szakmai, etikai szabályok, továbbá irányelvek betartása is szükséges.

11

Szakmai irányelv

Szakmai irányelv – tudományos bizonyítékokkal alátámasztott döntési ajánlások sorozata, adott betegségcsoport különböző ellátási módozatainak meghatározására, amelynek célja, hogy javítsa az egészségügyi ellátás minőségét, hatékonyságát, eredményességét, valamint segítse az orvost és a beteget a legmegfelelőbb ellátás kiválasztásában. Az egészségügyi eljárások megfelelőségének biztosításában jelentős szerepet játszó további szakmai előírások a szakmai protokollok, amelyek alapvetően abban különböznek az irányelvektől, hogy a döntési pontok helyett elsősorban az egészségügyi eljárási folyamat lépéseit, algoritmusát írják le. A szakmai irányelveket és protokollokat a szakmai kollégiumok készítik el, ugyanakkor hivatalos jelleget ad nekik az egészségügyi miniszter általi közzététel (45), (3597). Léteznek továbbá helyi eljárásrendek, amelyek az adott szolgáltató sajátosságai alapján határozzák meg valamely betegség, betegségcsoport ellátásának folyamatát. [23/2006. (V. 18.) EüM rendelet 2. §]

Szakmai irányelvek, protokollok – A Nemzeti Erőforrás Minisztérium archív honlapján (www.eum.hu) több száz szakmai irányelv és szakmai protokoll található. Ezek terjedelme, részletezettsége nagyon tág határok között mozog: van fél oldalas és több tucatnyi oldal terjedelmű szakmai útmutatás is. A tudomány fejlődésével párhuzamosan e szakmai anyagok folyamatos felülvizsgálatra szorulnak, ennek megfelelően „szavatossági idejük” is fel van tüntetve a szövegükben.

A progresszív ellátás elvéhez is kapcsolódó szabály szerint abban az esetben, ha az adott egészségügyi szolgáltatónál nincsenek meg a feltételek a beteg teljes körű ellátásához, akkor – az esetlegesen szükséges sürgősségi ellátást követően – tovább kell küldeni a megfelelő intézménybe.

13

Definitív ellátás

Definitív ellátás – végleges, azaz további gyógykezelést nem igénylő, teljes körű ellátás. A progresszív ellátórendszerben minden betegnek a megfelelő szinten kell végleges ellátásban részesülnie.

A hazai egészségügyi ellátások rendszerét (683) általában alapellátásra, járóbeteg-szakellátásra és fekvőbeteg-ellátásra szokás felosztani. Ezek – az ellátások specializációja és az ellátást nyújtó szolgáltatók, intézmények száma alapján is – az egészségügy piramisszerűen egymásra épülő összetevőiként mutathatók be.

15

1. ábra. Az egészségügyi ellátórendszer alapstruktúrája

Az ellátórendszer három szintje természetesen nem egymástól függetlenül működik. Az alapellátásban nem juthat mindenki definitív ellátáshoz, sokan beutalás útján kerülnek a járóbeteg-szakellátásba, illetve a fekvőbeteg-ellátásba. A járóbeteg-ellátás során is felmerülhet a fekvőbetegként való ellátás szüksége, így e két szint között is megvan a beutalás lehetősége, emellett pedig az alapellátásból közvetlenül is hozzáférhető a fekvőbeteg-ellátás. A fekvőbeteg-ellátás befejeztével szükség lehet kontrollvizsgálatokra, rehabilitációra (719), amelyek már nem feltétlenül igénylik a bennfekvést, így a két másik szint valamelyike is alkalmas lehet a további teendők ellátására.

Az ellátási szintek közötti kapcsolatot sajátos elemmel gazdagítja az a tény, hogy a fekvőbeteg-ellátó egészségügyi szolgáltatók jelentős része járóbeteg-ellátást is nyújt, így intézményi szinten egyesül a két specializáltabb ellátási forma. Ez a kapcsolat nem feltétlenül előnyös a társadalmi léptékben hatékony erőforrás-felhasználás szempontjából, mivel a komplex intézménynek nem érdeke az, hogy a költségtakarékosabb járóbeteg-szakellátási (709) formában lássa el a pácienseket, ha a fekvőbeteg-ellátási tevékenység számára jövedelmezőbb. Az említett érdekviszony szempontjából még bizarrabb az a – egyáltalán nem ritka – helyzet, amikor a két említett szint egymáshoz kapcsolódó ellátóhelyein ugyanaz a személy látja el a feladatot, például a gyermekgyógyászati szakrendelőben tevékenykedő kórházi orvos a saját kórházi osztályára utalja be a beteget.

Magyarországon a fekvőbeteg-ellátásnak (715) aránytalanul nagy a súlya és a presztízse. Mindez elsősorban annak lehet a következménye, hogy a nyugat-európai országokkal ellentétben nálunk csak késve és nagyon nehézkesen ivódnak be a köztudatba a költséghatékonysági, valamint az egészségfejlesztési szemlélet elemei, és lassanként megy végbe az államszocialista kórházcentrikus egészségügy átalakulása.

2. cím

17

Az egészségügyi szolgáltatókra vonatkozó általános szabályok

Az egészségügyi szolgáltató nevének az alapvető tevékenységet és a szolgáltatás formáját kell kifejeznie. Amennyiben az egészségügyi szolgáltatásra engedéllyel rendelkező jogi személy (például gazdasági társaság) nem főtevékenységként végzi az egészségügyi szolgáltatást, úgy csak az egészségügyi szolgáltatást nyújtó szervezeti egységét kell az egészségügyi tevékenységre utaló módon megnevezni.

Az egészségügyi tevékenység végzéséhez használt épületen és a szolgáltató egység bejáratánál cégtáblán fel kell tüntetni a szolgáltató hivatalos nevét és a működési engedélyben meghatározott ellátási formát, valamint közszolgáltatás esetén az arra való utalást.

A fentieken túl információs táblán fel kell tüntetni az engedélyezett egészségügyi szakmákat, továbbá nem folyamatos ellátás esetén a rendelési időt, illetve rendelkezésre állási időt.

A rendelési időben végig a betegek rendelkezésére kell állni, a betegeket a rendelési idő végéig fogadni kell. (803-11/2009. EBF határozat)1

Térítés ellenében végzett tevékenység esetén a szolgáltató által, illetve jogszabályban megállapított díjakat a beteg számára jól látható helyen ki kell függeszteni, és a szolgáltatás teljesítése előtt a beteget szóban is tájékoztatni kell a szolgáltatás díjának és esetleges egyéb költségeinek várható mértékéről.

A térítési díjakról történő tájékoztatásnak a jogszabály-változásokra is tekintettel naprakésznek kell lennie. Nem hivatkozhat joggal az intézmény arra, hogy belső szabályzatát, illetve tájékoztató tábláját még nem aktualizálta, ha jogellenesen kér már hatálytalan jogszabályból fakadó térítési díjat. (208-38/2009. EBF határozat)

19

Egészségügyi közszolgáltatás

Részben vagy egészben államháztartási forrásból (beleértve az egészségbiztosítási forrásokat) finanszírozott egészségügyi szolgáltatás – a fenntartó tulajdonviszonyaitól függetlenül.

Az egészségügyi szolgáltatás nyújtásához működési engedély (27), (4079) szükséges. Az alkalmazottak, munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyban foglalkoztatottak, társas vállalkozás személyesen közreműködő tagjai, szabadfoglalkozás keretében, egyházi személyként vagy önkéntes segítőként tevékenykedők működési engedély nélkül is jogosultak egészségügyi tevékenység végzésére.

3. cím

21

Az egészségügyi ellátórendszer szintek szerinti tagozódása

1. fejezet

23

Az alapellátás

Az alapellátás az Eütv. szerint lakóhely-közeli, személyes kapcsolaton alapuló, folyamatos ellátás. Célja

– a betegségek megelőzése,

– az egészségi állapot figyelemmel kísérése,

– egészségügyi felvilágosítás és nevelés,

– bizonyos szakmai határokon belüli gyógykezelés, gondozás és rehabilitáció,

– szükség esetén a további ellátási szintekre való utalás,

– szükség esetén a beteg otthonában történő ellátás.

A „minimumrendelet” az alapellátáson belül a következő ellátási formákat különbözteti meg:

– háziorvosi (29), (701);

– házi gyermekorvosi (49);

– háziorvosi ügyeleti (55);

– védőnői (57);

– iskola- és ifjúság-egészségügyi (65);

– foglalkozás-egészségügyi (69);

– fogorvosi (77);

– otthoni ápolási, illetve szakápolási (83);

– hospice

ellátás.

25

Minimumrendelet

Az egészségügyi szolgáltatások nyújtásához szükséges szakmai minimumfeltételekről szól a 60/2003. (X. 20.) ESzCsM rendelet. Tartalma alapvetően fontos az egészségügyi ellátórendszer szempontjából, mivel ez a rendelet határozza meg a szolgáltatásnyújtás személyi, tárgyi feltételrendszerét, vagyis az a szolgáltató kaphat működési engedélyt, amely biztosítja a minimumfeltételeket. A feltételek között vannak általános, illetve a szolgáltatók bizonyos körére vonatkozó elvárások. Általános követelmény például – a beteg otthonában vagy járműben történő ellátás kivételével – a rendelőhelyiség, a váróhelyiség, kézmosási lehetőséggel ellátott mellékhelyiség megléte, valamint az egészségügyi dokumentáció szabályszerű tárolásának, kezelésének biztosítása.

27

Működési engedély

Az egészségügyi szolgáltatás nyújtására feljogosító hatósági engedély. Az engedélyt a szolgáltatástól függő hatáskörrel az egészségügyi hatóság (az Országos Tisztifőorvosi Hivatal, illetve a fővárosi, megyei kormányhivatal kistérségi népegészségügyi szerve) adja ki, egyúttal rendszeresen ellenőrzi a működéshez szükséges feltételek meglétét. A működési engedély kiadásához a minimumfeltételek teljesítésén túl szükséges az egészségügyi szolgáltatás során okozott kár megtérítésére kiterjedő felelősségbiztosítási szerződés megléte. (4079)

29

A háziorvosi ellátás

A 4/2000. (II.25.) EüM rendelet részletesen meghatározza a háziorvosi, házi gyermekorvosi és fogorvosi tevékenység szakmai szabályait.

31

A háziorvos

A háziorvos nem egyszerűen gyógyító szolgáltató, hanem egyfajta egészségmenedzser, aki az általa ellátott lakosság egészségével kapcsolatos szerteágazó tevékenységet végez. Feladatát – annak jellegéből következően – alapvetően személyesen és (az alább részletezendő szabályok szerint) folyamatosan látja el.

A háziorvosnál megszokott sorban állás leküzdését szolgálja az a rendelkezés, amely szerint legalább a rendelési idő egy részében, illetve a tanácsadás típusú tevékenység körében az előre programozható (nem sürgős) esetekben előjegyzés alapján kell ellátni a betegeket. Egyébként az érkezés sorrendje határozza meg az ellátás sorrendjét.

A programozott ellátás azt jelenti, hogy lehetőséget kapnak a betegek az időpontra történő bejelentkezésre, és így nem kell órákat várni az orvosnál, hanem elég az előre telefonon, személyesen vagy interneten egyeztetett időpontban megjelenni a rendelésen. Amennyiben sürgős betegellátási teendő adódik, természetesen várakoztatható az időpontra érkező beteg. Nem könnyű feladat összehangolni a programozott ellátást és az egyéb feladatokat, hiszen nehezen számítható ki előre az időpontra behívott betegek ellátásához szükséges időtartam, és a sürgős esetek száma sem becsülhető meg pontosan, mégis az esetek túlnyomó többségében csökkenthető a várakozási idő a programozott betegellátás alkalmazásával.

A háziorvos munkanapokon legalább 2, hetente összesen legalább 15 órát rendel. A tanácsadással együtt a kötelező egészségbiztosítás keretében finanszírozásban részesülő háziorvos a 43/1999. (III. 3.) Korm. rendeletben foglaltak szerint munkanapokon 8 órában nyújt szolgáltatást, csakúgy, mint a munkáját segítő ápoló. Helyettesítés esetén az – általában saját körzetet is ellátó – helyettesítő orvos a helyettesítéssel ellátott körzetre megállapított rendelési időnek legalább a felét köteles teljesíteni.

Helyettesítés esetén is pontosan fel kell tüntetni az ellátó (helyettesítő) orvos nevét az egészségügyi dokumentációban. (4618-8/2008. EBF határozat)

A háziorvosi körzetek – a finanszírozási szabályokból adódóan – általában legalább 1200 lakosra terjednek ki. A körzetlétszám maximuma nincs meghatározva, azonban szintén a finanszírozásban alkalmazott degresszió miatt az ellátottak számának növekedésével egyre kevésbé éri meg új páciensek ellátását vállalni.

A háziorvosi ellátásban az ellátott lakosság létszáma alapján alkalmazott degresszió értelme az, hogy az egészségmenedzseri feladatot ellátó háziorvos ne aprózza el a tevékenységét túlságosan, a „futószalagszerűen” írt beutalók helyett végezzen definitív ellátást, foglalkozzon az egyes páciensek egészségével, akár személyre szabott egészségtervek készítésével, folyamatos konzultációkkal. Ez a szerepkör felelne meg a háziorvoslással szembeni modern elvárásoknak. Emellett a háziorvoslás adminisztratív terheinek csökkentése lehet az az eszköz, amely segítheti az érdemi betegellátó tevékenység részarányának növekedését a háziorvosi feladatellátáson belül.

33

Adminisztratív terhek

Az OECD és az Európai Unió intézményeiben a 2000-es évek eleje óta jelentős figyelem összpontosul a vállalkozások állami kötelezettségekből fakadó többlettevékenységének mérésére és csökkentésére. Adminisztratív tehernek minősül minden bevallási, ellenőrzési, nyilvántartási, adatszolgáltatási, jegyzőkönyv-vezetési kötelezettség, melyeket a jogszabályok vagy egyéb állami, önkormányzati előírások generálnak. Az elsőként Hollandiában alkalmazott egyszerűsítési program keretében először felmérik a terhek típusait, a rájuk fordított munkaidő és költség nagyságát, majd intézkedéseket tesznek a terhek csökkentése érdekében. Nemzetgazdasági szinten legalább 5–8%-ot tesz ki az adminisztratív terhek GDP-arányos költsége.

Az egészségügyben is számos adminisztratív teher nehezíti a szereplők életét. Ez különösen érzékenyen érinti a kisvállalkozásokat, mint például a háziorvosi szolgáltatókat. 2010-ben a Kasszaorvosi Szervezet felmérte, hogy mekkora a háziorvoslás adminisztratív terhelése – ide nem értve a gazdasági működésből fakadó adminisztrációt. A mennyiségi elemzésre lehetőséget nem adó mintanagyság adatainak vizsgálata a gyakran, kis egységnyi ráfordított idővel jelentkező terhek (gyógyszerfelírás, betegvizsgálati eredmények rögzítése, beutalások) fontos szerepére utalt, hangsúlyozva az informatikai megoldások további fejlesztésének szükségességét.

35

2. ábra. A háziorvosi adminisztratív terhek megoszlása
(Csökkentsük az adminisztratív terheket az alapellátásban!– CSATA, 2010.)

37

1. táblázat. A háziorvoslás adminisztratív terhei

1. Új jelentkezők, regisztráció megújítása, „kijelentés”

Törzskarton kikérés

Törzskarton kitöltése – adatok, alapstátusz stb.

Biztosított „kijelentése”

2. Általános betegellátás

Betegellátási esemény rögzítése (panaszok, leletek, terápia)

Gyógyszer-rendelés

Ellenőrzött szer rendelése gyógyszertárból

Beutalás járóbeteg-szakellátásra (kivéve: labor)

Laboratóriumi vizsgálat-kérés

Beutalás fekvőbeteg-ellátásra

Egyéb (pl. gyógyhelyre) beutalás, rehabilitációs beutalási javaslat

Mentő-rendelés

Betegszállítás-rendelés

Beteg előjegyzése, ezzel kapcsolatos konzultáció

Szakápolás elrendelése

Utazási költségtérítés intézése

Kötelező védőoltás

Fertőző betegség (gyanú) bejelentése

3. Tb-, szociális ellátásokhoz szükséges háziorvosi vélemény, igazolás

Keresőképtelen állományba vétel

Keresőképtelenség meghosszabbítása, nyomon követése

Táppénzről való kiírás

Közgyógyellátáshoz igazolás kiállítása

Önkormányzati segélyhez igazolás kiállítása

4. Egyéb célú véleményezés, igazolások kiadása

Közösségbe, iskolába mehet

Iskolai alkalmasság

Üzemorvos számára kezelt betegségről, állapotról

Külföldi munkavállaláshoz

Biztosításhoz

Műtéthez

5. Eseti ellátások

Magyar állampolgár eseti ellátásához kapcsolódó külön adminisztráció
(ide nem értve a státus, leletek stb. leírását)

Egyéb EU állampolgár eseti ellátásának külön adminisztrációja

EU-n kívüli illetőségű beteg ellátásához kapcsolódó külön adminisztráció

6. Halottvizsgálat

7. Térítés ellenében nyújtott speciális ellátások

Gépjármű-vezetői alkalmasság

Lőfegyvertartás

Nem kötelező védőoltás

Egyéb térítéses ellátás adminisztrációja

8. Kötelezően alkalmazandó számítógépes szoftverekkel, letöltendő anyagokkal kapcsolatos teendők – vényíró szoftver telepítése, frissítése

9. Egészségbiztosító felé meglévő egyéb adminisztratív kötelezettségek

Szerződéskötés, módosítás, változásbejelentés

Helyettesítéssel kapcsolatos bejelentés, dokumentáció

Létszámegyeztetés, ütköztetés

Jelentésösszesítő ellenőrzése, egbizt. szerv által kijelentettek érvényesítése

TAJ ellenőrzés hibajegyzékkel kapcsolatos értékelés, jogorvoslat

Indikátor visszaigazolás értékelése

OEP értesítések, felhívások kezelése

Táppénzes jelentés (mentés, postázás stb. is beleértve)

Vény, egyéb hivatalos nyomtatvány igénylésekkel kapcsolatos ügyintézés

Tételes betegforgalmi jelentés

10. ÁNTSZ felé meglévő adminisztratív kötelezettségek

Ellenőrzésekhez segítségnyújtás, jegyzőkönyvezés stb.

Influenza jelentés

Hőségjelentés

Oltóanyag igénylés

Vizsgálatkérés

Kábítószer-nyilvántartás

Tisztító-, fertőtlenítőszerek biztonsági nyilvántartása

Baleseti jegyzőkönyvezés

Hűtőnaplózás

11. Egyéb szervek felé meglévő kötelezettségek

KSH jelentések – háziorvosi, gondozási stb.

Önkormányzattal szerződés, módosítás, egyéb jelentések, kérelmek a szakmai tevékenységgel összefüggésben

Bíróságok, hatóságok számára igazolások, kórrajzok készítése, kiadása

Felelősségbiztosítóval szerződéskötés, módosítás

12. További szerződéskötések, módosítások, adminisztráció

Mosatás

Veszélyeshulladék-kezelés

Sterilizálás

Takarítás

Rovarirtás

13. Minimumfeltételek biztosítása – eszközök, berendezések nyilvántartása

14. Egyéb

Amennyiben a háziorvoshoz bejelentkezett lakosok száma nem éri el az 1200 főt, az ápoló munkaidejét arányosan csökkentve kell megállapítani.

Például 900 ellátott esetében az ápoló napi munkaideje 900/1200 × 8 óra = 6 óra.

Valamennyi települési önkormányzat rendeletében háziorvosi (és egyéb alapellátási) körzeteket alakít ki. Így összességében az ország teljes területe fel van osztva háziorvosi körzetekre. Minden háziorvoshoz tartozik tehát egy ellátási terület, amelyen lakó személyek ellátása a háziorvos számára lényegében (az ellátás jogszerű megtagadásának eseteit leszámítva) kötelező. A háziorvos területen kívüli betegek folyamatos ellátását is vállalhatja, ebben az esetben azonban mérlegelnie kell a beteg ellátási területen kívül történő szükség szerinti felkeresésének többletterheit, hiszen amennyiben vállalja az ellátást, ugyanúgy köteles biztosítani a háziorvosi gondoskodás teljes körét az ellátási területén kívül lakó számára is.

A háziorvoshoz a saját körzetéből tehát lényegében szabadon történik a bejelentkezés, ugyanakkor a területen kívüli betegek csak akkor „adhatják le kártyájukat” az adott háziorvosnak, ha az vállalja ellátásukat.

A „kártya” leadása valójában nem történik meg, az a páciensnél marad. Az egészségügyi szlengben elterjedt kifejezés arra utal, hogy a kilencjegyű számmal kifejezett társadalombiztosítási azonosító jelet („taj-szám”) (1625) tartalmazó, kisméretű hatósági igazolvány („taj-kártya”) bemutatásával történik a háziorvoshoz való bejelentkezés, az orvos (ahogyan más, a kötelező egészségbiztosítás keretében működő szolgáltatók is) a taj-szám szerint adnak jelentést az általuk ellátott személyekről a biztosító felé.

Lehetőség van területi ellátási kötelezettség nélkül is (2885) háziorvosi tevékenység végzésére – akár a kötelező egészségbiztosítás berkein belül is: amennyiben legalább 200 személy, illetve törvényes képviselőjük írásban nyilatkozik arról, hogy az adott – a háziorvoslás feltételeinek egyébként megfelelő – orvost kívánja háziorvosának választani, akkor az egészségbiztosító szerződést köt a folyamatos ellátás személyes biztosítását vállaló szolgáltatóval. A Magyar Orvosi Kamara területileg illetékes szervének beleegyezésével még a 200 fős alsó határ is figyelmen kívül hagyható.

Szintén az általános körzetfelosztástól eltérő, különleges háziorvosi ellátási forma a hajléktalanok ellátására létrehozott területi ellátási kötelezettség nélküli szolgáltatás. Budapesten négy, Debrecenben, Győrben, Miskolcon, Pécsen, Szegeden és Veszprémben egy-egy, napi 24, heti 168 órában, azaz folyamatosan működő területi ellátási kötelezettség nélküli háziorvosi szolgáltatót finanszíroz a biztosító.

A bejelentkezett lakosságon túl a háziorvos köteles ellátni mindazon személyeket, akik ellátás hiányában egészséget károsító vagy a gyógyulást lassító állapotromlás veszélyének volnának kitéve.

39

A háziorvos feladatai

A háziorvos alapvető feladatai:

– tanácsadás,

– szűrés,

– betegvizsgálat,

– gyógykezelés,

– az egészségi állapot ellenőrzése,

– orvosi rehabilitáció,

– szakorvosi vagy fekvőbeteg-gyógyintézeti vizsgálatra, gyógykezelésre való utalás.

További feladatok:

– a terhesgondozásban való közreműködés,

– a közegészségügyi-járványügyi feladatok ellátása,

– az egészségnevelésben és az egészségügyi felvilágosításban való részvétel,

– az életkorhoz kötött szűrővizsgálatok elvégzése és az egyes népegészségügyi célú, célzott szűrővizsgálatokban való közreműködés, valamint együttműködés az ellátási területén ilyen szűrővizsgálatot végző egészségügyi szolgáltatóval és a végrehajtásért felelős szervvel,

– az önkormányzattal kötött szerződésben rögzítettek szerint az ügyeleti szolgálatban való részvétel,

– külön engedély alapján a kézi gyógyszertár kezelése,

– orvos szakértői feladatok ellátása,

– halottvizsgálat,

– védőoltás,

– fertőző betegségekkel és fertőző betegségre gyanús személyekkel kapcsolatos tevékenység,

– kórokozó-hordozókkal kapcsolatos tennivalók,

– ételmérgezések esetén szükséges teendők,

– minden olyan közegészségügyi-járványügyi intézkedés, amely a lakosság egészségének megóvása érdekében szükséges.

Háziorvosként az az orvos dolgozhat, aki

– vagy rendelkezik általános orvostan vagy háziorvostan szakorvosi szakképesítéssel,

– vagy rendelkezik belgyógyászat szakorvosi szakképesítéssel és legalább 10 év körzeti, illetve háziorvosi gyakorlattal,

– vagy 1998. december 31-éig legalább 25 éven keresztül folyamatosan körzeti, illetve háziorvosi tevékenységet végzett,

– továbbá – legfeljebb 4 évig –, aki a háziorvostan szakorvosi szakképesítés megszerzéséhez szükséges háziorvosi szakgyakorlat folytatására – a szükséges vizsga abszolválását követően – jogosult.

Tartósan betöltetlen háziorvosi körzetek ellátatlanságának megoldását szolgálja az a könnyítés, hogy az ilyen körzetben a települési önkormányzat által igazolt területi ellátási érdekből – legfeljebb 6 évig az is dolgozhat helyettesítőként, aki egyéni képzési tervének elfogadását követően a háziorvostan szakorvosi szakképzést megkezdte.

Az önkormányzat által igazolt területi ellátási érdekből a meghatározott szakvizsgák valamelyikével rendelkező háziorvos legfeljebb 5 évig (egyéni háziorvosi képzéssel párhuzamosan, az önkormányzattal megkötött feladatellátási szerződés birtokában) háziorvostan szakképesítés nélkül is elláthat területi ellátási kötelezettséggel háziorvosi feladatokat.

Háziorvost csak olyan orvos helyettesíthet, aki maga is megfelel a háziorvoslás személyi (képzettségbeli, illetve a gyakorlatot illető) feltételeinek.

41

Ápoló

A háziorvos tevékenységét ápoló közreműködésével végzi. Az ápoló tevékenységét a háziorvos irányítja, az ápoló a szakképzettségének megfelelő feladatokat önállóan is elláthat. Az ápolói tevékenység szintén meghatározott képzettségi követelmények teljesítése esetén végezhető.

Az ápoló feladatai a 4/2000. (II. 25.) EüM rendelet szerint:

– a praxis menedzsmentben való részvétel,

– a háziorvosi ellátás körébe sorolt feladatokhoz tartozó ápolási tevékenységek végzése, beleértve a gyógyszerek különböző módon történő bevitelét, a vér-, és váladékvételt, valamint az egészségügyi ellátás más szintjén elvégzendő vizsgálatokra való előkészítést,

– a megelőzés, szűrés és gondozás feladataiban való részvétel, a gondozásba vett betegek előírás szerinti nyilvántartása és konkrét gondozási feladatok ellátása,

– a beteg vizsgálatához, gyógykezeléséhez szükséges eszközök, anyagok előkészítése és azok fertőtlenítéséről, sterilizálásáról, szakszerű tárolásáról és karbantartásáról való gondoskodás,

– a rendelőben használatos gyógyszerek szakszerű tárolásáról, kezeléséről való gondoskodás,

– az egészségnevelési, egészségügyi felvilágosítási, tanácsadási tevékenységben való részvétel, az önszerveződő csoportok szakmai segítése, tanácsadás (pl. diabeteses betegek klubja),

– a beteg testi higiénéjének biztosítása vagy ennek megszervezése azon személyeknél, akiknél a házi segítőszolgálat szakmai segítsége már nem elegendő,

– veszélyhelyzetek felismerése, életveszély esetén az elsősegélynyújtás szakszerű megkezdése,

– sürgős orvosi beavatkozást igénylő esetben – amikor a háziorvos, illetve az ügyeletes orvos kihívására nincs lehetőség – a mentőszolgálat útján a beteg sürgős ellátásának megszervezése,

– a betegellátás során a szociális alapellátás körében működő házi segítőszolgálattal, a kórházi ápolást kiváltó otthoni szakápolást nyújtó szolgáltatókkal és szükség esetén a védőnői szolgálattal való együttműködés.

43

A rendelő tárgyi feltételei

A háziorvosi rendelő tárgyi feltételei közül példálódzó jelleggel kiemelhető a következő berendezési elemek meglétének szükségessége:

– vizsgáló ágy/szék,

– vizsgáló lámpa,

– hideg-meleg vizes orvosi csaptelep fertőtlenítési és kéztörlési lehetőséggel,

– vérnyomásmérő,

– hűtőszekrény,

– számítógép,

– telefon,

– fonendoscop,

– lázmérő,

– egyszer használatos fecskendők, tűk, gumikesztyűk.

Ezen kívül a háziorvosi rendelőben elemes otoscop (fülvizsgáló eszköz), EKG, színlátást vizsgáló könyv, látásélesség-vizsgáló tábla, katéterek, orvosi táska, sürgősségi táska, ápolói táska is szükséges.

Elvárás, hogy a rendelőnek közforgalmú helyről megközelíthetőnek kell lenni.

45

Szakmai irányelvek szerepe

A háziorvoslásban talán még a szakellátási szintekhez képest is kiemelkedő a jelentősége a szakmai irányelveknek, protokolloknak, mivel a háziorvosi ellátás (11), (3597) esetében nemcsak az a kérdés, hogy egyes szakterületek között hol húzódnak a kompetenciahatárok, hanem magának az alapellátási szintnek a terrénumát jelölheti ki egy világosan megfogalmazott szakmai útmutató.

Éppen a kompetenciahatárok bizonytalan volta az egyik fő tényező a háziorvoslás kapuőrszerepének elégtelen betöltésében. Ha a háziorvos számára sem minimumként, sem maximumként nincsenek előírva tevékenységének szakmai határai, vagyis az, hogy például egy középfülgyulladás esetén mi az, amit kötelező saját maga által elvégezni, illetve mi az, ami már mindenképpen a szakellátás feladata. Ebben az esetben a háziorvos saját belátása szerint ítéli meg, hogy milyen esetekben utalja tovább a beteget a szakellátásba, és semmiféle fogódzó nem áll rendelkezésére a saját kompetenciájának megfelelő tevékenységpaletta kialakításában. Nem utolsósorban a finanszírozás szempontjából sem lényegtelen, hogy a háziorvosnak az egészségbiztosító által rendelkezésére bocsátott összeg mely tevékenységek ellenértékét képezi; így aztán felmerülhet a kérdés, hogy hogyan lehet megítélni a háziorvosi ellátás hatékonyságát, ha nem is tudjuk pontosan, hogy mit várunk el a háziorvosoktól.

47

Kapuőrszerep

Az egymásra épülő ellátási szintek (15) közötti, a specializáltabb (az ellátást költségesebben nyújtó) szint felé történő betegáramlás megakadályozása azáltal, hogy az általánosabb szinten (a kifejezés közkeletű alkalmazásában: a háziorvosi ellátásban) a betegek lehetőség szerinti definitív ellátása történik meg. Optimális esetben tehát a háziorvos, mint elsődleges kapuőr csak a feltétlenül szakellátásra szoruló betegeket utalja tovább a szakellátási szintekre.

49

Házi gyermekorvosi ellátás

A házi gyermekorvosi ellátás tulajdonképpen a 14 éven aluliak háziorvosi ellátása. A házi gyermekorvos „felkérésre” 14–18 év közöttieket is elláthat.

Mindez azt jelenti, hogy a 14 éven aluliak ellátását házi gyermekorvos, a 18 éven felüliekét háziorvos végzi, míg a 14–18 év közöttiek esetében – választás szerint – házi gyermekorvos vagy (felnőtt) háziorvos is lehet az ellátó. A helyzetet még inkább bonyolítja az, hogy léteznek úgynevezett vegyes háziorvosi körzetek, ahol a háziorvos gyermekkorúak (14 év alattiak) ellátását is végzi. Ez olyan kistelepüléseken fordul elő, ahol a gyermekek száma nem éri el a körzetalakításhoz szükséges létszámot, és a környező településeken sem működik olyan házi gyermekorvosi szolgálat, ahol az érintett gyermekek ellátása megfelelően biztosítható volna.

51

A házi gyermekorvos speciális feladatai:

– a csecsemők és gyermekek gyógyító-megelőző alapellátása, beleértve a tanácsadást is,

– az újszülöttek, a veszélyeztetett csecsemők és gyermekek szükség szerinti preventív látogatása, intézeten kívüli szülés esetén az újszülöttnek a szüléstől számított 4–7 napon belüli meglátogatása,

– a gyermekintézményekbe történő felvétel előtti orvosi vizsgálat,

– gyermekápolás címén a jogosult keresőképtelen állományba vétele,

– a gyermek ötéves életkorában a fejlődési szint megítélése az iskolai felkészítéshez.

A házi gyermekorvos tevékenységét védőnő (59), valamint gyermekápoló vagy asszisztens közreműködésével végzi.

Házi gyermekorvos csecsemő- és gyermekgyógyászat szakorvosi képesítéssel rendelkező orvos lehet.

Új házi gyermekorvosi szolgálat akkor finanszírozható (vagyis a kötelező egészségbiztosítási finanszírozás igényével akkor hozható létre), ha az ellátott (14 év alatti) létszám 600 és 800 fő közé esik.

53

A háziorvosi, házi gyermekorvosi ügyelet

Az Eütv.-ben garantált folyamatosan hozzáférhető egészségügyi ellátáshoz való jog szakmai szervezési elveit és szempontjait a 47/2004. (V. 11.) ESzCsM rendelet határozza meg.

A háziorvosi, házi gyermekorvosi feladatok rendelési időn kívüli ellátása a következő formákban biztosítható:

1. Ügyeleti szolgálat, amely a háziorvosoknak a sürgős – a következő rendelési időig nem halasztható – orvosi tevékenységek elvégzése céljából szervezett szolgálata. (4291)

Az ügyeleti szolgálat tipikus formája az összevont háziorvosi ügyelet, amely lehet

a) változó telephelyű ügyelet: ha mindig az adott napon ügyeletet ellátó háziorvos rendelője az ügyelet bázisa,

b) azonos telephelyű ügyelet: ha az adott ügyeleti körhöz tartozó háziorvosok mindig ugyanazon a helyszínen látják el az ügyeleti szolgálatot.

2. Központi ügyelet: az érintett háziorvosi körzetek lakosságának alapellátási szintű sürgősségi ellátása az adott területet ellátó mentőszolgálattal együttműködve.

Az ügyeletet a területi ellátási kötelezettséggel működő (1635) háziorvos az önkormányzattal, illetve az önkormányzat egészségügyi intézményével kötött szerződésében foglalt feltételeknek megfelelően látja el. A területi ellátási kötelezettség nélkül háziorvosi tevékenységet végző orvos az ügyelet működtetőjével kötött szerződésben rögzített feltételek szerint működik közre az ügyelet ellátásában.

Az ügyeletre beosztott orvos akadályoztatása esetén – jelentési kötelezettség mellett – maga gondoskodik helyettesítéséről, illetve ha ez nem lehetséges, akkor végső soron az ügyelet működtetője felelős azért, hogy a helyettesítés megvalósuljon.

Az ügyelet rendjét a rendelőben, illetve azon kívül kifüggesztett, jól olvasható tájékoztatón kell közzé tenni. (4293)

55

Az ügyeletes orvos feladatai

1. orvosi ellátás

a) a rendelőben megjelent járóbeteg, sérült,

b) hívásra otthonában, tartózkodási helyén a fekvőbeteg, sérült,

c) heti pihenőnapon és munkaszüneti napokon a folyamatos gyógykezelésre szoruló beteg részére;

2. a kórházi, szakorvosi ellátásra szoruló beteg kórházi beutalása, szakorvosi vizsgálatra, gyógykezelésre utalása, szükség esetén a betegnek az illetékes intézetbe történő szállítása;

3. keresőképtelenség igazolása;

4. hatósági megkeresésre vagy a sérült kérelmére orvosi látlelet készítése, hatósági megkeresésre a betegnél (sérültnél) általános orvosi vizsgálat végzése, véralkohol-vizsgálathoz vérvétel, drogteszt, illetve egyéb szükséges vizsgálatok végzése;

5. rendkívüli esetben (tömeges sérülés, mérgezés, elemi csapás stb.) a mentés megszervezése, a mentőszolgálat orvosának megérkeztéig a mentés irányítása;

6. a halottakkal kapcsolatos feladatok ellátása.

Az ügyeletes orvosnak a beteg kezelőorvosát megfelelően tájékoztatnia kell az általa nyújtott ellátásról – nyilvánvalóan annak érdekében, hogy a beteg folyamatos kezelését végző orvos megfelelően értékelhesse az ügyeleti ellátás tényét, az annak keretében történteket a beteg megfelelő további ellátásának érdekében.

Ha a 4/2000. (II. 25.) EüM rendelet által lehetővé tett módon a háziorvosi ellátást megfelelő szakvizsgával még nem rendelkező orvos látja el, a szakmai felügyeletet ellátó orvosnak szükség esetén egy órán belül képesnek kell lennie az ügyelet telephelyén történő személyes megjelenésre.

A háziorvosi ügyeleti ellátásban az ápolói feladatok (41) ellátását is folyamatosan biztosítani kell.

57

A védőnői ellátás

A területi védőnői hálózat az állami egészségügyi gondoskodás egyik fontos garanciális eleme, amelynek társadalmi elismertsége változóban van, azonban még mindig nem kap a tényleges jelentőségének megfelelő figyelmet.

59

Védőnő

Területi védőnői feladatokat egészségügyi főiskolai karon védőnői képesítést szerzett, vagy azzal egyenértékű oklevéllel rendelkező személy láthat el.

Védőnőt csak a fenti képzettségi feltételnek megfelelő védőnő helyettesíthet.

61

Védőnői ellátási körzet

A védőnői ellátási körzetet a települési önkormányzat képviselő-testülete határozza meg. A védőnő a feladatát az ellátási területén lakcímmel rendelkező személyekre, továbbá azokra a körzetében jogszerűen tartózkodókra vonatkozóan köteles ellátni, akik az ellátás iránti igényüket nála bejelentik.

Lakcím: a bejelentett lakóhely, illetve tartózkodási hely címe.

Lakóhely: annak a lakásnak a címe, amelyben a polgár él. A lakcímbejelentés szempontjából lakásnak tekintendő az az egy vagy több lakóhelyiségből álló épület vagy épületrész, amelyet a polgár életvitelszerűen otthonául használ, továbbá – a külföldön élő magyar és nem magyar állampolgárok kivételével – az a helyiség, ahol valaki szükségből lakik, vagy – amennyiben más lakása nincs – megszáll.

Tartózkodási hely: annak a lakásnak a címe, ahol az illető – lakóhelye végleges elhagyásának szándéka nélkül – három hónapnál hosszabb ideig tartózkodik. (1992. évi LXVI. tv.)

63

A területi védőnő feladatai

1. nővédelem;

2. a várandós anyák gondozása;

3. a gyermekágyas időszakban segítségnyújtás és tanácsadás az egészségi állapottal, az életmóddal, szoptatással, valamint a családtervezéssel kapcsolatban;

4. a 0–6 éves korú gyermekek gondozása;

5. az óvodában a védőnői feladatok végzése, az oktatási intézményben a tanulók ellátása (iskolavédőnői feladatellátás);

6. az oktatási intézménybe nem járó otthon gondozott tanköteles korú gyermek gondozása;

7. családgondozás;

8. az egyéni és közösségi egészségfejlesztési, egészségvédelmi programok tervezésében, szervezésében és megvalósításában való részvétel.

65

Iskola-egészségügyi ellátás

Az óvodákban és az iskolákban gondoskodni kell a 3–18 éves korosztály, valamint a 18 év feletti, középfokú nappali rendszerű oktatásban részt vevők megelőző jellegű ellátásban való részvételéről.

Az iskola-egészségügyi ellátást a 26/1997. (IX. 3.) NM rendeletben foglalt szakmai szabályoknak megfelelően az iskolaorvos és a védőnő (59) együttesen nyújtja. Az iskola-egészségügyi ellátás megszervezhető intézményenként, vagy több intézmény együttes ellátásával. Különböző megoldások lehetségesek abban a tekintetben is, hogy az orvos, illetve a védőnő teljes vagy részmunkaidőben látja el iskola-egészségügyi feladatát – védőnő esetében a körzeti feladatokhoz is kapcsolódhat az iskola-egészségügyi tevékenység.

A feladatellátás lehetséges módozatait meghatározza a tanulók létszáma: amennyiben ez eléri a 800 (gyógypedagógiai intézményben 400) főt, kötelező teljes munkaidőben dolgozó iskola-védőnő foglalkoztatása. Egy iskolavédőnő legfeljebb 1000 tanulót láthat el, azonban lehetőség szerint 800 főre kell jutni egy védőnőnek.

Részfoglalkozású (egyébként háziorvosként, házi gyermekorvosként működő) iskolaorvos legfeljebb 800 gyermeket, tanulót láthat el. Az iskolaorvos (a munkaidejére vonatkozóan nincs kitétel) legfeljebb 2400 főt láthat el, ám ehhez több teljes munkaidejű védőnő alkalmazása szükséges.

A részmunkaidejű iskola-egészségügyi szakembereknek az adott intézmény(ek)-ben eltöltendő idejét rögzíteni kell a munkavégzésre irányuló jogviszony létrehozásakor, és az intézményben nyilvánosságra kell hozni.

Iskolaorvosi feladatokat háziorvos, belgyógyász vagy csecsemő-gyermekgyógyász orvos láthat el, a jogszabály mintegy javasolja („lehetőség szerint”) iskola-egészségtan és ifjúságvédelem szakvizsga meglétét. Szakmunkásképző iskolában, szakiskolában és szakközépiskolában tanuló 14 éven felüliek esetében üzemorvos szakképesítéssel is elláthatók az iskolaorvosi feladatok.

Az iskola-védőnői feladatot főiskolai végzettséggel rendelkező védőnő láthatja el.

67

Az iskolafogászati ellátás

Az iskola-egészségügyi ellátás részét képező fogászati gyógyító és megelőző ellátás megszervezése a fogászati alapellátást működtető (önkormányzat) feladata. Az ellátásszervezés lényege, hogy valamennyi érintett oktatási intézmény számára fogászati rendelőt kell kijelölni, és az ellátással megfelelő szakképzettségű fogorvost kell megbízni.

1200 főt meghaladó tanulólétszám esetén teljes állású fogorvos foglalkoztatása szükséges, egy fogorvos legfeljebb 1800 gyermeket láthat el – fogyatékos gyermeket a létszám meghatározásánál kétszeresen kell figyelembe venni.

Az iskola-fogorvosként való működés feltétele a gyermek-fogszakorvosi képesítés vagy az érintett fogorvos gyermekfogászatban való „jártassága”. Kezdő vagy gyermekfogászatban járatlan fogorvos szakirányú továbbképzés után foglalkoztatható iskola-fogorvosként.

A tanulók csoportos fogászati szűrővizsgálata és kezelése évente kétszer, tanítási időben történik.

69

A foglalkozás-egészségügyi ellátás

A foglalkozás-egészségügyi szolgáltatás biztosítása a munkáltató feladata. A szolgáltatást lehetőség szerint a munkavégzés helyén vagy annak közelében kell biztosítani.

A szolgálat humánerőforrás-igényét és a külön megállapodás hiányában a foglalkozás-egészségügyi ellátásért fizetendő átalány-ellentételezést az ellátott munkavállalók száma és a munkakörnyezetből, a munkavégzésből eredő egészségkárosító kockázat alapján úgynevezett foglalkozás-egészségi osztályba sorolása alapján lehet meghatározni. A foglalkozás-egészségi osztályok A, B, C, D jelűek, ahol „A” a foglalkozás-egészségügyi szempontból legnagyobb odafigyelést igénylő tevékenységeket fedi le, mint például a bányászatot, a kohászatot, a sugárzó anyagokkal folytatott tevékenységeket.

A „B” osztályba sorolandó például az építőipari, az élelmiszer-ipari, az egészségügyi fizikai tevékenység. A „C” kategória része például általában a szolgáltató és kutató szektor, míg a „D” osztályba tartoznak a nem fizikai dolgozók, a kulturális, oktatási feladatokat ellátók.

71

A foglalkozás-egészségügyi szolgáltatásnyújtás szakmai szabályait
a 27/1995. (VII. 25.) NM rendelet határozza meg.

A foglalkozás-egészségügyi szolgáltatás a következő formákban működhet:

a) foglalkozás-egészségügyi alapszolgáltatást nyújtó szolgálat,

b) foglalkozás-egészségügyi központ,

c) foglalkozás-egészségügyi szakellátási szolgáltatást nyújtó szolgálat.

73

A foglalkozás-egészségügyi alapszolgáltatást nyújtó szolgáltató
által ellátható feladatok

– munkaköri alkalmassági vizsgálatok végzése, az ehhez szükséges szakorvosi vizsgálatok kezdeményezése;

– foglalkozási megbetegedések, fokozott expozíciós esetek bejelentése, kivizsgálása;

– a munkakörülmények és a munkavégzés egészségkárosító hatásainak írásban dokumentált vizsgálata;

– az egyéni védőeszközökkel kapcsolatos tanácsadás;

– a munkahelyek kémiai biztonságát érintő feladatok;

– a munkavállalók munkakörülményeivel kapcsolatos, egészséget, biztonságot érintő kérdésekkel összefüggő felvilágosítás;

– a munkakörhöz kötött védőoltásokkal kapcsolatos feladatok;

– a krónikus megbetegedésben szenvedő munkavállalók megelőző gondozása;

– az 1. és 2. alkalmassági csoportba tartozó közúti járművezetők egészségi alkalmassági vizsgálata;

– bizonyos esetekben a foglalkoztathatóság szakvéleményezése,

– közreműködés a munkáltató munkavédelmi feladatellátásában, különösen

= a munkahelyi veszélyforrások feltárásában,

= a munka-egészségügyi, -fiziológiai, -ergonómiai, -higiénés feladatok megoldásában,

= a munkahelyi elsősegélynyújtás tárgyi, személyi és szervezési feltételeinek biztosításában, a sürgős orvosi ellátás megszervezésében, az elsősegélynyújtók szakmai felkészítésében;

– közreműködés a foglalkozási rehabilitációban;

– közreműködés a munkáltató katasztrófamegelőző, -elhárító, -felszámoló és az előidézett károsodások rehabilitációs tervének kidolgozásában.

A foglalkozás-egészségügyi alapellátó szolgálat az Egészségbiztosítási Alap terhére veheti igénybe a mentőszolgálatot. A szolgálat orvosa járóbeteg-szakellátást nyújtó szakrendelésekre, illetve háziorvosi ellátásra beutalhatja a társadalombiztosítási jogviszonnyal rendelkező munkavállalót, speciális kórházi ellátást igénylő foglalkozási megbetegedés vagy annak gyanúja esetén pedig az Országos Munkahigiénés és Foglalkozás-egészségügyi Intézet fekvőbeteg-osztályára utalhatja a beteget.

A foglalkozás-egészségügyi központ által ellátható feladatok:

– foglalkozás-egészségügyi alap-,

– munkahigiénés,

– pszichológiai,

– ergonómiai,

– toxikológiai,

– munkabiztonsági

szolgáltatás.

A foglalkozás-egészségügyi központ multidiszciplináris szervezeti forma, személyzetének összetételét az ellátandó feladatok természete határozza meg. A foglalkozás-egészségügyi alapszolgálat személyzete mellett elsősorban munkahigiénikus, munkapszichológus, ergonómiai szakember (mérnök, pszichológus, e területre specializálódott szakorvos) foglalkoztatása jön szóba.

75

A foglalkozás-egészségügyi szakellátás feladatai

a) a munkaköri alkalmasság másodfokon történő elbírálása;

b) a kézi lőfegyverek, lőszerek, gáz- és riasztófegyverek megszerzésével és tartásával kapcsolatos egészségi alkalmasság másodfokon történő elbírálása;

c) álláskeresők beiskolázás előtti és munkaközvetítés előkészítése keretében történő szakmai alkalmassági vizsgálata;

d) közhasznú munka előkészítése érdekében az álláskereső munkaköri alkalmassági vizsgálata;

e) szakellátás nyújtása foglalkozási megbetegedéssel vagy annak gyanújával beutaltak számára;

f) a szakképzést folytató intézmények tanulóinak és a felsőoktatási intézmények hallgatóinak külön jogszabály szerinti szakmai alkalmassági vizsgálata;

g) a megváltozott munkaképességű álláskeresők, valamint az egyszerűsített foglalkoztatás keretében alkalmazott munkavállalók foglalkoztathatóságával kapcsolatos szakvéleményezés;

h) az egyéni és társas egészségügyi vállalkozók egészségügyi tevékenységre való alkalmasságának külön jogszabályban előírtak szerint történő elbírálása.

77

A fogorvosi ellátás

A fogorvosi ellátásnak alap- és szakellátási szegmense is létezik, ezek azonban korántsem különülnek el egymástól olyan markánsan, mint az általános orvosi ellátás alap- és szakellátási szintjei; ehelyett a fogorvosi szakellátás bizonyos többletkompetenciákkal rendelkezik az alapellátáshoz képest.

79

Fogorvosi alapellátás

A fogorvosi alapellátás feladata a 4/2000. (II. 25.) EüM rendelet szerint a fog- és szájbetegek gyógyító-megelőző alapellátása. A fogorvos köteles ellátni az ellátási területéhez tartozó körzetben lakó személyeket, továbbá a rendelési időben hozzá forduló egyéb személyeket, amennyiben ellátatlanságuk az egészséget károsító vagy a gyógyulást lassító állapotromláshoz vezethetne.

A fogorvosi ellátásban nincs viszont a háziorvosi ellátásnál látott relatíve szabad orvosválasztás, azaz nem lehet bejelentkezni a területileg illetékestől eltérő fogorvoshoz alapellátási feladatok folyamatos ellátása végett.

A fogorvosi területi ellátási kötelezettség alapján a fogorvos köteles ellátni a körzetéhez tartozó lakosokat. (A körzetében lakóhellyel rendelkező biztosítottakat; 1600-12/HAT/JHF/2008. EBF határozat)

81

A fogorvosi alapellátás feladatai

a) A fog- és szájbetegek alapellátás körébe tartozó vizsgálata, kezelése és gondozása,

b) a fogászati szűrővizsgálatok végzése,

c) a góckutatás,

d) a terhesek fogászati gondozása, és

e) a sürgősségi ellátás.

Amennyiben a fogorvos gyermek-, ifjúsági, illetve iskolai, ifjúsági fogorvosi feladatokat is ellát, akkor a fogászati prevenciós koordinációt is végzi.

A fogorvos feladatait asszisztens közreműködésével látja el. Az asszisztensnek fogorvosi asszisztens, fogászati asszisztens vagy klinikai fogászati higiénikus szakképesítéssel kell rendelkeznie.

83

Az otthonápolás

Az otthonápolás szorosan kötődik a szociális ellátásokhoz, azokon belül is a házi segítségnyújtáshoz.

85

Házi segítségnyújtás

Házi segítségnyújtás keretében a szolgáltatást igénybe vevő személy saját lakókörnyezetében kell biztosítani az önálló életvitel fenntartása érdekében szükséges ellátást.

A házi segítségnyújtás keretében biztosítani kell

– az alapvető gondozási, ápolási feladatok elvégzését,

– az önálló életvitel fenntartásában, az ellátott és lakókörnyezete higiéniás körülményeinek megtartásában való közreműködést,

– a veszélyhelyzetek kialakulásának megelőzésében, illetve azok elhárításában való segítségnyújtást. (1993. évi III. tv.)

Az egészségügyi joganyag fogalomhasználata nem egységes abban a tekintetben, hogy az otthonápolás, az otthoni szakápolás, illetve a haldokló beteg gondozása milyen összefüggésben állnak egymással. A következőkben, a szakmai rendeletben [20/1996. (VII. 26.) NM rendelet] otthoni szakápolásnak nevezett tevékenységi forma alapvető vonásainak bemutatására kerül sor.

Az otthoni szakápolás a biztosított otthonában vagy tartózkodási helyén, kezelőorvosának rendelésére, szakképzett ápoló által végzett tevékenység.

87

Az otthoni szakápolás keretében a végezhető tevékenységek

– Szondán át történő tápláláshoz és folyadékfelvételhez kapcsolódó tevékenységek végzése és megtanítása.

– A légcsőbe vezetett szonda tisztítása, betét cseréje, a tevékenység tanítása.

– Állandó katéter cseréjéhez vagy rendszeres katéterezéshez, hólyagöblítéshez kapcsolódó feladatok.

– Az intravénás folyadék-, és elektrolit-pótláshoz, nem szájon át történő gyógyszerbeadáshoz kapcsolódó szakápolási feladatok.

– Baleseti és egyéb műtétek utáni szakápolási feladatok és az önellátás korlátozottsága esetén a testi higiéné biztosítása, valamint a mozgás segítése.

– Műtéti területek (nyitott és zárt sebek) ellátása, sztomaterápia és különböző célt szolgáló drének kezelése, szájápolási tevékenységek műtét után.

– Felfekvéses területek, fekélyek kezelése.

– Betegség következményeként átmenetileg vagy véglegesen kiesett vagy csökkent funkciók helyreállításához, fejlesztéséhez vagy pótlásához kapcsolódó feladatok:

= gyógyászati segédeszközök, protézisek használatának tanítása,

= mozgás és mozgatás eszközei használatának tanítása,

= hely- és helyzetváltoztatás segítése.

– Speciális tevékenységek, például

= UH inhalálás, légzésterápia,

= oxigénterápia,

= szívó alkalmazása.

– Tartós fájdalomcsillapítás szakápolási feladatai.

– Beszédterápia.

– Fizioterápiás feladatok: gyógytorna, elekroterápia.

– Haldokló beteg otthonában történő szakápolása.

A szakápolás és a szakirányú terápiás szolgáltatás során biztosítani kell:

– a beteg pszichés vezetését, étkezési tanácsadást és mindazon tevékenységek megtanítását, amelyet maga a beteg és/vagy családja megtehet a beteg egészsége megtartásáért, helyreállításáért vagy állapota romlásának megakadályozásáért,

– ápolási anamnézis felvételét, az ápolási folyamat dokumentálását és jelentési kötelezettség teljesítését,

– rendszeres kommunikációt a házi-, illetve kezelőorvossal és más, a beteg ellátásában részt vevőkkel.

Otthoni szakápolási feladatokat az az ápoló végezhet, aki rendelkezik a következő szakképesítések valamelyikével:

a) diplomás ápoló vagy más egészségügyi főiskolai végzettség, amennyiben ápolói szakképesítése és ápolásban szerzett legalább 3 éves gyakorlata van,

b) ápoló,

c) szakápoló.

Orvos által előírt

a) gyógytornát egészségügyi főiskolai végzettséggel és legalább 3 éves szakmai gyakorlattal rendelkező gyógytornász,

b) ultrahang- és elektroterápiás kezelést legalább 3 éves gyakorlattal rendelkező fizioterápiás asszisztens és/vagy gyógytornász,

c) beszédterápiát logopédus, dietoterápiát egészségügyi főiskolai végzettséggel és legalább 3 éves szakmai gyakorlattal rendelkező dietetikus

végezhet.

Otthoni szakápolási tevékenységet csak a szolgálat működtetője által kiállított arcképes igazolvánnyal rendelkező személy végezhet.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.