Csíny vagy bűn?

Kalandozások a jog és az erkölcs (b)irodalmában

Szerkesztők
Kiss Anna – Kiss Henriett – Tóth J. Zoltán

Kiadja a

CompLex Kiadó Jogi és Üzleti Tartalomszolgáltató Kft.

Budapest, 2010

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@complex.hu

www.complex.hu

Felelős vezető: a CompLex Kiadó Kft. igazgatója

Kiadásért felelős: Petr Kral

A kiadványok szerkesztésért felelős: O'Connor-Varga Lilla

Felelős szerkesztő: dr. Izsák-Somogyi Katalin

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Gyártási főmunkatárs: Kerek Imréné

Fedélterv és tördelés: CompLex Kiadó Kft. DTP-csoport

ISSN 2062-154X

ISBN 978 963 295 153 9

Jelzőszám: KK-001P0-2187

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Csíny vagy bűn?

Kalandozások a jog és az erkölcs (b)irodalmában

Szerkesztők
Kiss Anna – Kiss Henriett – Tóth J. Zoltán

A MAGYAR IRODALOM TETTHELYEI

Szerzők:

Antal Szilvia, Baracsi Katalin, Bárd Petra, Bodansky György, Czenczer Orsolya, Csemáné Váradi Erika, Elek Balázs, Fantoly Zsanett, Fekete Balázs, Fenyvesi Csaba, Győri Orsolya, Gyurkó Szilvia, Hautzinger Zoltán, Herke Csongor, Karsai Krisztina, Kiss Anna, Kiss Henriett, Lajtár István, Mészáros Ádám, Milla Beatrix, Rixer Ádám, Róth Erika, Sárik Eszter, Solt Ágnes, Szabó Eszter, Tóth J. Zoltán, Utasi Judit, Varga Detre,Vaskuti András

Szerkesztők:

Kiss Anna, Kiss Henriett, Tóth J. Zoltán

A borítón és a kötetben szereplő rajzok Félegyházi Botond, Körtési András, Lindenberger Martin, Sándor András, Tóth Endre Csaba és Vikukel Máté munkái.

Lektor:

dr. Aáry-Tamás Lajos

Kézirat lezárva: 2010. november

© Antal Szilvia, Baracsi Katalin, Bárd Petra, Bodansky György, Czenczer Orsolya, Csemáné Váradi Erika, Elek Balázs, Fantoly Zsanett, Fekete Balázs, Fenyvesi Csaba, Győri Orsolya, Gyurkó Szilvia, Hautzinger Zoltán, Herke Csongor, Karsai Krisztina, Kiss Anna, Kiss Henriett, Körtési András, Lajtár István, Mészáros Ádám, Milla Beatrix, Rixer Ádám, Róth Erika, Sárik Eszter, Solt Ágnes, Szabó Eszter, Tóth J. Zoltán, Utasi Judit, Varga Detre,Vaskuti András, Budapest, 2010

© CompLex Kiadó Jogi és Üzleti Tartalomszolgáltató Kft., Budapest, 2010

A CompLex Kiadó Kft. az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

Előszó

A „Jog és irodalom” irányzat kapuit kitárva bemerészkedünk az ifjúsági irodalom világába, és kihasználjuk az abban rejlő lehetőségeket. Rávezetjük az általános iskolába járó gyerekeket arra, hogyan tegyenek különbséget jó és rossz között. Megtanítjuk őket a jogaikra, de felhívjuk a figyelmüket a kötelezettségeikre is. Megérthetik, hogy miért válik az egyik gyerek deviánssá, más meg áldozattá. Bepillanthatnak továbbá a másság világába, hogy mire felnőttek lesznek, diszkrimináció nélkül élhessék életüket.

Készülő könyvsorozatunk több részből áll majd. A mostani kötet – Csíny vagy bűn? – az általános iskola felső tagozatos tanulóit oktató pedagógusok számára készült, mintegy módszertani segédkönyvként. A 10–14 év közötti korosztály most azért élvez prioritást, mert egyrészt a 14. életévük fölött már a büntetőjog világa is érdeklődik irántuk, másrészt pedig éppen 10 éves koruk fölött változnak meg, lesznek mások. A világ ekkor már teljes súlyával helyezkedik rájuk. A kortárs csoport befolyásoló ereje válik meghatározóvá, a szülő befolyása és irányítási képessége pedig csökken
– a gyerekek minden korábbinál jobban „ki vannak szolgáltatva” saját korábban megszerzett, beépült értékrendjüknek, morális és erkölcsi világlátásuknak. Az önérzetük kiteljesedik, és az igazságtalanságot nehezebben fogadják el. Indulatból gyakrabban követnek el tiltott cselekményeket. Ezért ennél a korosztálynál olyan irodalmi műveket választunk, amelyek segítségével az ítélőképességük kialakulhat, és felelősséget tudnak vállalni tettükért.

Szabad-e irodalmi műveket a jogtudomány mércéjével mérni? A válasz egyszerű: igen, mert hatályos törvényeinkben nem lelhető fel ezt tiltó szabály. És ha valamit nem tilt törvény, akkor azt megtehetjük? Nos, erre már nem ennyire egyszerű a válasz. Sok mindent nem tiltanak a jogszabályok, de tetteink és szavaink számos íratlan szabályba ütköznek.

Akinek van gyereke, vagy dolgozott már együtt gyerekekkel, az tudja, hogy a gyerekkor egyik kiváltsága a feltétel nélküli kíváncsiság. Olykor viszont elfáradunk válaszolni, vagy nem járunk utána a pontos válaszoknak. Pedig addig könnyebb tudásunkat átadni, amíg a gyerekek nyaggatnak érte minket. E kötet írói egy-egy elemzés erejéig hagyták magukat faggatni. Kit levélben, kit főzés közben, kit csetelve, kit véletlenül összetalálkozva találtak meg a kérdések csínyekről, bűnökről, erkölcsi kérdésekről és azok miértjeiről. S miközben a gyakorló jogászok mindent megtettek, hogy az igazságszolgáltatás és az emberi jogok természetét elmagyarázzák, segítségként egy-egy felső tagozatban tárgyalt irodalmi művet használtak.

Nem stilisztikai értékük miatt választottuk ki a műveket, hanem azért, amiért egykor a mesék megszülettek. Annak idején nem tananyag-gyarapítás miatt kezdtek el ugyanis történeteket kitalálni őseink, hanem azért, hogy a szövegekbe életük meghatározó elemeit összegyűjtsék, és megmagyarázzák. Az istenekről szóló mesék, a kalandozások, a hőstettek példák és magyarázatok arra, miért olyan az élet, amilyennek tapasztaljuk. Ezek a miértek nem halványultak a szépirodalmi munkákban sem. Az írók ugyanazzal a szövettel dolgoznak ma is: az élettel. Ebben pedig szükségszerűen megjelenik az írott és a ki nem mondott szabályok működése, valamint az emberek ezek mentén meghozott helyes vagy helytelen döntései. Azért használtuk ezeket mi is a beszélgetés ürügyeként, utalásként, példázatként, hogy a megszólított korosztály is megértse: ítélkezni emberként egy másik ember tette felett a legnehezebb próbatétel. Ha nem ismerjük jogainkat, ha nem gondolkodunk el a helyes és helytelen fogalmán, ha nem ismerjük fel, mindez milyen kötelességet jelent magunkra nézve, könnyen áldozattá válhatunk. Ehhez a felismeréshez segít hozzá minden egyes párbeszéd.

Az egyes művek feldolgozásakor figyelembe vettük, hogy a 10–14 év közötti korosztály még nagyon nyitott. Sok-sok kérdése van a felnőttekhez, és ezekre őszinte, nem tankönyvszerű választ vár. Nem volt feladatunk választani az egyes elméletek közül, amelyek arról szólnak, hogy vajon jónak születünk-e és csak később válunk „gonosszá”, vagy éppen fordítva, önző szenvedélyekkel rendelkezünk, és ha nem szabályoznánk a jogainkat és a kötelezettségeinket, akkor az „ember embernek farkasa” elve jutna érvényre, mert az ember természettől fogva ellensége a többinek, mivel javak birtoklására és a hatalom megszerzésére törekszik.

Az elméletek közötti választás nélkül mi azért azt gondoljuk, hogy az ember például nem születik rasszistának, de később azzá válhat/válik. Az egészen kiskorban elkezdett nevelés/oktatás segítségével ez elkerülhető.

Igaza van Rudolf Steinernek, amikor azt vallja, hogy „Manapság minden gyermeket meg kell menteni.”. Sajnos a mai ún. globalizálódó világ a hétköznapok gyakorlatában, a hét minden napján nem azt nyújtja a gyermeknek, amit az igényel. Nem veszi figyelembe az életkori sajátosságokat és a korhoz kötött fejlődési törvényszerűségeket. A bűncselekmények megelőzése szempontjából a helyes nevelés a legkifizetődőbb. Ennek segítségével a jövő generációjának tagjai lelkileg szabad és szellemileg tiszta felnőttekké válhatnak. Ennek eléréséhez viszont tudnunk kell a gyermeki fejlődés sajátosságait. Ismernünk kell a természetes és ezért az életkori sajátosságnak megfelelő normális magatartásokat, és ismernünk kell a gyógyítást igénylő deviáns formákat.

E könyv kettős célból íródott. Egyrészt szerettünk volna olyan erkölcsi kérdéseket körbejárni, amelyekkel a 10–14 év közötti gyermek viszonylag gyakran találkozik, vagy éppen ellenkezőleg, amelyekkel most szembesül először, de kérdezni egyik esetben sem tud, vagy nem mer kitől. Másrészt léteznek olyan jogi problémák, melyeket fontos megismerni, vagy egyszerűen csak érdekes lehet a felső tagozatos általános iskolások számára. Ezeket nem kifejezetten nevelő, hanem elsősorban tájékoztató, felvilágosító jelleggel vettük bele a könyvbe. A témák rendkívüli változatosságot mutatnak, mely köszönhető annak is, hogy e kötetbe több mint két tucat gyakorlati vagy elméleti szakember (jogász, jogbölcselő filozófus, tanár vagy irodalmár) írt azokról a problémákról, erkölcsi kérdésekről, jogintézményekről vagy éppen bűncselekményi fajtákról, melyek egy 10–14 éves fiatal, és így az ő tanáraik érdeklődésére számot tarthatnak. Hogyan értsünk meg valakit, aki „más”, mint mi? Szégyen-e a szegénység? Szabad-e megölnünk az állatokat? Mit tegyünk, hogy ne váljunk bűncselekmények áldozataivá, és hogyan viselkedjünk, ha ép bőrrel akarjuk megúszni a hétköznapokat akkor, ha ez már nem elkerülhető? És persze, mint a kötet címe is utal rá: mi a különbség csíny és bűn között? Van-e egyáltalán éles határvonal? Hogyan ítélhetjük meg a hirtelen harag által kiváltott tetteket? Felelős-e az, aki önvédelemből, illetve jogos védelemből ölt? Létezik-e önkéntes bűnhődés másnak a tettéért? Szabad-e megtartani, ami nem a miénk, ha nem mástól vesszük el, hanem csak találjuk? Mi a megítélése annak, ha valaki olyat tesz, amit csak tréfának szán, de a másik abba végül belehal? Ilyen és ehhez hasonló kérdésekkel foglalkozik ez a könyv.

Szerkezetileg a könyv a felhasznált és az „elemzett” irodalmi alkotások ABC szerinti sorrendjére épül, és nem az volt a szempont, hogy hányadik osztályban tanítják, mikor kötelező olvasmány, hiszen a művekben megjelenő erkölcsi, illetve jogi kérdésre adott válasz bármelyik korosztály érdeklődését felkeltheti.

Kiknek ajánljuk a kötetet? Mindenkinek, aki szereti az irodalmat, és nem fél attól, hogy az irodalmi műveket egy kicsit másképpen olvassa. Mindenkinek, aki érdeklődik a jogi vagy az erkölcsi kérdések iránt. Mindenkinek, akinek van, vagy lesz gyereke, és fél attól, hogy a kérdéseire esetleg nem tud válaszolni. S ajánljuk természetesen maguknak a gyerekeknek is, akiknek és akikért ezt írtuk; szüleiknek, akik maguk is fogódzót találhatnak a jogi és erkölcsi kérdések útvesztőiben; és legfőképpen azoknak a pedagógusoknak, akik a könyv egy-egy témájával irodalom-, etika-, állampolgári ismeretek, tanulásmódszertan vagy osztályfőnöki órán foglalkozni szeretnének. Reméljük, hogy hasznosan forgatják majd!

A következő kötetünk a Bűnbe esett mesehősök címet kapja, és a magyar népmesékre épülve, az általános iskola alsó tagozatos tanulói számára készül. A harmadik könyv, A jogi és az erkölcsi kérdések szerepe a szépirodalomban címmel a 14 éven fölüli középiskolásoknak nyújt segítséget abban, hogy eligazodjanak az erkölcs és a jog világában.

Kiss Anna – Kiss Henriett – Tóth J. Zoltán

Arany János

Ágnes asszony

Fantoly Zsanett

A geszti eset

– Anya, irodalomórán az Ágnes asszonyt tanultuk. Szerinted bűn az, ha valaki szerelemből öl? Hiszen ilyen állapotban nem is teljesen beszámítható az ember!

– Hogy kérdezhetsz ilyet?! Persze, hogy az emberölés bűn, még akkor is, ha szerelemféltésből, féltékenységből öli meg az ember a szerelmét.

– És ha valaki szerelmi bánatában lesz öngyilkos?

– Az öngyilkosságot a törvény nem bünteti, csak az abban közreműködőt. A közreműködés történhet akár úgy, hogy a másikat rábírja az öngyilkosság elkövetésére, akár úgy, hogy segítséget nyújt a megvalósításhoz.

– Azon gondolkodtam, hogy ez a szerencsétlen nő két férfi között vergődik, majd amikor a szeretője megöli a férjét, ebben ő segédkezik, s végül beleőrül a lelkiismeret-furdalásba. Miért nem veszi figyelembe a bíróság, hogy már megőrült, amikor eléjük került?

– Szerintem figyelembe veszi, azért engedi haza, és azért nem kell letöltenie az életfogytiglani szabadságvesztését. Ha jól emlékszem, a balladában olyan ítélet születik, hogy a szerető mint elsőrendű vádlott halálbüntetést, Ágnes pedig bűnsegédi bűnrészességéért életfogytig tartó szabadságvesztést kap. Végül azonban, amikor a bírák számára egyértelművé válik Ágnes elmebetegsége, hazaengedik őt, hadd mossa a véres gyolcsot:

„Eredj haza, szegény asszony! /

Mosd fehérre mocskos lepled; /

Eredj haza, Isten adjon /

Erőt ahhoz és kegyelmet.”

Tulajdonképpen itt lesz számukra világos, hogy Ágnes lelkiismeret-furdalása sokkal nagyobb büntetés számára, mint a bitófa vagy a tömlöc.

– Ez azt jelenti, hogy ha valaki elmebeteg lesz, akkor nem kell végrehajtani rajta a kiszabott büntetést? Anya, te ügyvéd vagy, hogy is van ez?

– Valóban a büntetés végrehajtását kizáró egyik eset, ha az elkövető a jogerős ítélet kiszabását követően válik elmebeteggé. Ez azonban ma már igazságügyi elmeorvos szakértői kérdés, amelyet a bíróság úgy, ahogyan a balladában, „szemmel való szavazás” alapján nem dönthet el. Ha tehát az elítélt vagy védője előáll olyan orvos szakértői véleménnyel, amely megállapítja az elmebetegséget, akkor a kiszabott büntetést nem lehet végrehajtani.

– És mi a helyzet akkor, ha a vádlott eleve őrült volt, amikor a bűncselekményt elkövette?

– Akkor hiányzik a bűnössége, így büntetést nem szabhatnak ki rá, hanem egy speciális intézkedést, ún. kényszergyógykezelést alkalmaznak vele szemben. A kényszergyógykezelés kimondottan kóros elmeállapotú elkövetőkkel szemben alkalmazható intézkedési nem, de csak akkor, ha személy elleni erőszakos (például emberölés) vagy közveszélyt okozó (például terrorcselekmény) büntetendő cselekményt követett el, és tartani kell attól, hogy ez megismétlődne, továbbá ha büntethető lenne, egy évet meghaladó szabadságvesztést kellene rá kiszabni.

– Hol és mennyi ideig hajtják végre?

– Külön kijelölt büntetés-végrehajtási intézetben, az IMEI-ben, ami az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet rövidítése. A végrehajtás ideje pedig attól függ, mit követett el. Annak a bűncselekménynek a legmagasabb büntetési tétele a végrehajtás ideje, amit megvalósított. Ha életfogytig tartó szabadságvesztéssel is büntethető bűncselekményről van szó, akkor legfeljebb 20 év. Ezt az időtartamot azonban nem kell feltétlenül letöltenie, ha időközben meggyógyulna, akkor az intézkedést meg kell szüntetni. Abban az esetben pedig, ha a maximum tartamot követően sem épülne fel, akkor pszichiátriai intézetben kell elhelyezni.

– Tehát ha Ágnes asszony ma segédkezne a férje megölésében, az IMEI-ben kötne ki?

– Nem, hiszen ő az emberölés elkövetésekor még teljesen beszámítható volt. Az elmebetegség csak később alakult ki nála, a tett megvalósítását követően. Amennyiben valaki a büntetőeljárás alatt válik kóros elmeállapotúvá, és emiatt az eljárásban nem vehet részt, a büntetőeljárás felfüggesztésére kerül sor. Ha az elmebetegség nem akadálya az eljárás lefolytatásának, sor kerülhet vele szemben még a büntetés kiszabására is. Más kérdés, hogy a szabadságvesztés végrehajtása alatt kiemelt intézetben kezelik az elmebetegségét, ugyanúgy, mintha például rákos beteg lenne. Egyébként ma már Ágnes szeretőjét sem ítélnék halálra, mert a halálbüntetést 1990 óta nem ismeri a büntetőjogunk.

– Akkor mi lenne a tényleges tettessel, a gyilkossal? Simán megúszná az ügyet?

– Dehogy! Az emberölés, más ember életének jogellenes és bűnös kioltása – ahogyan már mondtam neked – az egyik legsúlyosabb bűncselekmény, ami miatt az elkövető 15 vagy 20 évet, illetve akár életfogytig tartó szabadságvesztést is kaphat. Ez utóbbiakra lehet példa, ha előre kitervelten, nyereségvágyból, más aljas indokból vagy célból vagy különös kegyetlenséggel követte el a bűncselekményt. Erre azonban nincs utalás a balladában. Csak annyit tudunk, hogy Ágnes segédkezett a férje megölésében. Ez – büntetőjogi kategóriával élve – bűnsegédi bűnrészesség, és fő szabály szerint nem eredményez alacsonyabb büntetési tételkeretet, mint az önálló tettesség, de kivételesen a bíróság enyhébb, lényegesen kisebb tételkeret alapján is kiszabhatja a bűnsegéd büntetését.

– Sajnálom ezt a nőt, ezt az Ágnes asszonyt. Tulajdonképpen a szerelem vitte a bűnbe, és vette el az ép eszét.

– A szerelem, kicsim, sok mindenre mentség, és az élet egyik nagy ajándéka. Vannak, akik szerint az egész világ nem szól másról, mint életről, szerelemről és halálról. De én azt gondolom, hogy vannak olyan emberi bűnök, amelyekre még a szerelem sem adhat feloldozást. Embert ölni, házasságot törni, más személy becsületébe gázolni akkor sem szabad, ha az ember úgy érzi, a szerelem mindenre feljogosítja. Vannak alapvető emberi értékeink, amelyeket akkor is szem előtt kellene tartanunk, ha a szerelem ködfátyola elhomályosítja látásunkat.

– Na, ne már, Anya! Ne add itt a Teréz Anyut! Te sosem voltál 17 éves, szerelmes, és soha semmi őrültséget nem tettél?

– De voltam 17 éves, és nagyon szerelmes is. Én is sok őrültséget tettem, és ennek akkor az anyukám nem örült. De soha nem kellett a rendőrségről összeszednie, és soha nem tettem olyat, ami – a ti kategóriátokkal élve – „nagyon gáz” lett volna. Nem okoztam senkinek fájdalmat.

– Visszatérve az elmebetegségre, mi a helyzet akkor, ha valaki a börtönben őrül meg?

– A szabadságvesztés végrehajtása alatt bekövetkezett elmebetegség esetén a szabadságvesztést nem lehet végrehajtani. Ilyen esetben áthelyezik az elítéltet igazságügyi elmegyógyító intézetbe, ez hazánkban egybeesik a kényszergyógykezelés alkalmazásának helyszínével, a már említett IMEI-vel. Az itt eltöltött idő a szabadságvesztésbe beszámít, ez azt jelenti, hogy ennyivel csökken a szabadságvesztés tartama. Ha az elítélt meggyógyult, visszakerül a büntetés-végrehajtási intézetbe fegyház, börtön vagy fogház fokozatba, és gyógyító-nevelő csoportban kell elhelyezni.

– És mi a helyzet akkor, ha nem gyógyul meg?

– Ha az állapotában nem következne be változás, továbbra is az IMEI-ben marad. Figyelembe kell venni azonban, hogy a szabadságvesztésből mikor szabadulna, és szabadulásának napjától gondoskodni kell arról, hogy egy nem büntetés-végrehajtási egészségügyi intézmény, kórház vagy klinika elmeosztályára helyezzék el.

– Szerinted Ágnes asszony felelős a tettéért?

– Pontosan ez az, amiről eddig beszéltünk. A büntetőjogi felelősség bűnösen cselekvő személyt feltételez, olyan valakit, aki rendelkezik beszámítási képességgel, tehát nem elmebeteg, és nem kényszer vagy fenyegetés hatására cselekszik. Ágnes a bűncselekmény elkövetése után őrül meg, amit az bizonyít, hogy a mosás számára egy mániákusan ismétlődő cselekedetté válik. Az utcagyerek, a szomszédnők, de még a hajdú sem tudták őt elmozdítani a patak mellől.

– Tehát bűnösnek érzi magát, és azt gondolja, hogy ha kimossa a vért a fehér lepelből, akkor meg nem történtté tudja tenni a gyilkosságot?

– Az, hogy Ágnes mennyire érzi magát bűnösnek, kérdéses. Én inkább úgy érzékelem a balladából, hogy Ágnes nem érzi magát felelősnek a tetteiért. Inkább olyan számára az egész, mintha nem ő cselekedett volna, hanem csupán megtörtént vele ez a tragédia. Arany többször is utal arra, hogy Ágnes mintegy kívülről figyeli magát: fokozottan koncentrál arra, vajon nem őrült-e meg. Valójában a lelkiismeret-furdalás lesz az igazi büntetés számára, nem a törvény. Mindig látni fogja a vérfoltot a fehér ruhán, ugyanúgy, mint a gyilkosság éjjelén. Hiába mossa évről évre, télen-nyáron, már ősz hajjal, végtelenbe táguló időben a leplet, számára a megbocsátás és a feloldozás nem adatik meg. Te nem így látod?

– De igen. Én is így gondolom. Mégis mikor szabadulhat valaki az emberölés bűne alól?

– Azt, hogy a lelkiismerete mikor engedi el, nem tudom. Gondolom, ez személyenként és ügyenként változó. A törvényi felelősség alól azonban meghatározott esetekben mentesülhet. Például akkor, ha jogos védelmi helyzetben öl, tehát ha a saját vagy más személy életét menti egy jogtalan, élet elleni támadás során. Ha valaki késsel támad rád, és az életedre tör, jogodban áll akár a támadó megölésével is elhárítani ezt a helyzetet. De tudod, mit? Inkább ne járj olyan helyekre, ahol ilyen eseményeknek lennél kitéve!

– Na igen, de ha nem veszi senki észre, hogy bűncselekményt követtek el, akkor meddig lesz érte büntethető az elkövető?

– Á, te a büntethetőség elévülésére gondolsz! Minden bűncselekménynek van büntetési tétele, ehhez igazodik az elévülés ideje. Fő szabály szerint a büntetési tétel felső határának megfelelő idő az elévülési idő, de legalább három év. Életfogytig tartó szabadságvesztéssel is büntethető bűncselekmény esetén az elévülési idő 20 év. Azt azonban tudnod kell, hogy az emberölés minősített esetei – például az előre kitervelten, nyereségvágyból, más aljas indokból vagy célból, különös kegyetlenséggel történő elkövetés – nem évülnek el. Az élet elleni bűncselekmények esetében egyébként alacsony a látencia.

– Ez mit jelent?

– Bocsánat, nem akartam szakkifejezéseket használni! A látencia azt jelenti, hogy rejtve, azaz titokban marad a bűncselekmény a hatóságok előtt. Az élet elleni bűncselekmények legtöbbször kiderülnek, ezért mondtam azt az előbb, hogy itt alacsony a látencia.

– Mivel előtted egyébként sem maradhat semmi titokban, ezért elmondom, hogy szombaton Lilla bulit tart. Elmehetnék esetleg én is? Már minden barátomat elengedték a szülei! És maradhatnék netán éjfélig is?

– „Óh! Irgalom atyja ne hagyj el!”

Arany János

Toldi

Kiss Anna – Galambos Ádám

„Repül a nehéz kő (…)”

A rajz Sándor András munkája

Arany János Toldija másképpen is értelmezhető, mint ahogyan az a tankönyvekben olvasható. Az irodalmi szempontok mellett erkölcsi és jogi kérdések is szerepelnek ugyanis ebben az általános iskolai kötelező olvasmányban. A számos erkölcsi erénnyel párhuzamosan – úgymint az igazságosság, bátorság, szeretet és mértékletesség – egyéb negatív tulajdonságok is feltűnnek, és a felelőtlenség, valamint az önfegyelem kérdése válik így értelmezhetővé.

Az önfegyelem kapcsán például e mű segítségével az ember megtanulja, hogyan uralkodjon érzelmein. Ennek éppen negatív példája Toldi Miklós, aki kétszer is „bűnbe esik”. (Toldi és Toldi estéje, de ez utóbbi nem szerepel az általános iskolai irodalmi élmények között.)

Persze Toldi története közismert, de vajon tettének megítélése hogyan történne ma, jogállami keretek között, ez már nem annyira egyértelmű.

Mi a különbség gyilkosság és emberölés között? Milyen fokozatai vannak egyáltalán ennek a bűncselekménynek? Ezen túlmenően, felmerülhet az önvédelem és a jogos védelem közötti különbség is.

Az erkölcsösen cselekvő ember, vagyis a cselekedet erkölcsi megítélése és ennek három tényezője, úgymint a szándék, a tett és a körülmény is értelmet kapnak, ha másképpen olvassuk e drámai költeményt. Az akarat szerepe, az egyenes és az eshetőleges szándék elkülöníthető, és elhatárolható a gondatlanságtól, annak különböző fajtáitól.

A minden koron átívelő kegyelem kérdését is meg lehet magyarázni a Toldi ürügyén.

Ezeket a kérdéseket feszegeti az alábbi levelezés, amely a nyolcadikos Ádám (Dusi) és jogász barátja levélváltásából tárul elénk.

Szia Anna!

Tudod, most éppen nyolcadikos vagyok, és nem olyan régen elolvastam Arany Jánostól a Toldit. Korábban beszélgettünk arról, hogy az irodalmi alkotásokat nem csak a hagyományos módon lehet értelmezni és elemezni, hanem más szempontok alapján is. Ezért arra gondoltam, hogy kérdezek tőled néhány dolgot a Toldival kapcsolatban, mert nagyon érdekel az a rész, amikor Toldi eldobta a malomkövet, és ezzel megölte a katonát. Bár nekem is szimpatikus Miklós csakúgy, mint az írónak, de azért mégis megölt egy embert. Tudom, hogy nem direkt tette, de akkor is, meghalt valaki. Hogyan lehetséges, hogy ezt megúszta?

Válaszolj, ha tudsz, mert tényleg érdekel.

Dusi

Kedves Dusi!

Ha elolvastad a Toldit végig, akkor tudod, hogy Miklós tette nem maradt következmény nélkül. Keresd ki azt a részt, amikor Toldi eldobja a malomkövet. Mit is ír Arany János?

Anna

Szia Anna!

Kikerestem, és igazad van, mert Arany is gyilkosnak nevezi:

„Repül a nehéz kő: ki tudja, hol áll meg?/ Ki tudja, hol áll meg s kit hogyan talál meg?/ Fuss, ha futhatsz, Miklós! pallos alatt fejed!/ Víz se mossa rólad le a gyilkos nevet!”

És mégsem kap büntetést. Miért?

Persze tudom, hogy azért, mert megszökött otthonról, később pedig legyőzi a cseh vitézt, ezért a király megbocsát neki.

Ilyen ma is van? Ha megölnek valakit, akkor az ország első embere mondhatja a gyilkosnak, hogy tegyél valami jót, és én megbocsátok?

Dusi

Kedves Dusi!

Ma nem teljesen így van, de valóban létezik a kegyelem intézménye, de most nem erről akarok neked mesélni, hanem sokkal inkább arról, hogy miért dobta el Toldi Miklós a malomkövet, s ezzel egy katona halálát okozta. Olvasd el megint az előzményeket! Mi történt azelőtt, hogy Miklós a malomkövet elhajította? Miért ült le egyáltalán arra a kőre, és miért volt elkeseredett?

Na jó, mielőtt válaszolsz a kérdéseimre, gyorsam „elmondom” neked, hogy mi is az a kegyelem, nehogy később elfelejtsük.

Mikor is játszódik a Toldi, Dusi? Nagy Lajos korában, nem? A kegyelem intézménye tehát régóta létezik. Azt kell erről tudnod, hogy a kegyelem, ha egyáltalán jogilag szabályozták, akkor is büntetőjogon kívüli intézmény volt. Így volt ez Arany János korában is, de ma sincs másképpen.

Napjainkban a köztársasági elnök adhat kegyelmet. Ez azt jelenti, hogy ennek során elengedhetik a büntetést, elrendelhetik a büntetés enyhítését, vagy pedig a büntetés végrehajtását felfüggeszthetik. Vagyis ez igazából olyan diszkréció, amely által az ország első embere bármit megtehet, akár indokolás nélkül is. Olyan ez, mint az isteni kegy, vagyis abszolút és korlátozhatatlan.

Nálunk az Alkotmány szabályozza a kegyelmet, és mint már írtam, a köztársasági elnök elnöki jogkörében szerepel, vagyis ez az egyik államfői jogosítvány.

A Toldiban viszont azt látjuk, hogy a kegyelem a király hatásköre volt, aki egy személyben volt a kormány és a végrehajtó hatalom feje.

El ne felejtsd, hogy a levél elején feltett kérdésekre, válaszolnod kell!

Anna

Szia Anna!

Nem felejtem el, de azért köszönöm, amit a kegyelemről írtál. Azt hiszem, hogy értem.

A feltett kérdésekre kitérve, visszalapoztam. Igazad van, nagyon sok minden kiderült. Miklós és testvére, György otthon összevesztek, és az idősebb testvér felpofozta az öccsét, aki ezért sértődötten elvonult.

György öccsét „(...) arcul csapja, szintúgy csattan”. A pofon következménye pedig – hiszen „Toldi Miklósnak sincs ám galambepéje, / Bosszuállás lelke költözik beléje” –, hogy Miklós már az ütést visszaadná, de „(...) közéjük fut anyja, / Testével takarja Györgyöt és úgy védi, / Pedig nem is Györgyöt, hanem Miklóst félti”.

Majd György nem hagyta annyiban, és még a katonáinak is szólt, hogy idegesítsék Miklóst. De ezt miért kérdezted?

Dusi

Kedves Dusi!

Majd azt is elmondom, hogy miért fontosak az előzmények, de először pontosan keresd ki ezeket az idézeteket!

Anna

Szia Anna!

Kikerestem:

„Fölkelvén pedig jó Toldi György asztala:/ ‘Vitéz ő szolgái rudat hánynak vala.’/ Ifju vér, öreg bor fickándott erökben,/ A fa dárda vígan perdült jobb kezökben.”

„Toldi György meg (...)/ Majd, midőn meglátta a telek lábjában/ Ülni öccsét Miklóst nagy-busan magában,/ Feltámad lelkének szennyes indulatja,/ S nagyfejű legényit ily szókkal biztatja:/ Hé fiúk! amott ül egy túzok magában,/ Orrát szárnya alá dugta nagy buvában; /Gunnyaszt, vagy dög is már? lássuk, fölrepűl-e?/ Meg kell a palánkot döngetni körűle!”

Dusi

Szia Dusi!

Nagyon jó. De ez még nem elég ahhoz, amit el szeretnék neked magyarázni az emberöléssel kapcsolatban. Most lapozz még jobban vissza, és keresd meg azt a részt, amikor Miklóst parasztnak nevezik a király katonái.

Anna

Szia Anna!

Arra gondolsz, amikor Miklós megsértődött? Én ezt találtam:

„(...)’Hé paraszt! melyik út megyen itt Budára?’/ Kérdi Laczfi hetykén, csak amúgy félvállra;

De Toldinak a szó szívébe nyilallik,/ És olyat döbben rá, hogy kívűl is hallik./ ‘Hm, paraszt én!’ (...)”

„‘Bajtárs! Mért nem jősz csatára?/ Ily legénynek, mint te, ott van ám nagy ára.’/ Másik szánva mondja: ’Szép öcsém, be nagy kár,/ Hogy apád paraszt volt s te is az maradtál.’(...)”

Hogyan függ össze ez a rész, a pofon és a katonák provokációja?

Dusi

Kedves Dusi!

Ezeknek az előzményeknek azért van jelentőségük, mert Arany sorai azt sugalmazzák, hogy Toldi az emberölést erős felindulásban követte el. A király szavai is ezt a minősítést alapozzák meg.

Hallottál már arról, hogy az emberölésnek különböző alakzatai vannak?

Várom további kérdéseid:

Anna

Szia Anna!

Hú, több kérdésem is van. Először is, miért emberölés, miért nem gyilkosság? A másik pedig, hogy ha valaki valakit megöl, akkor az egyszerűen gyilkosság, vagy ahogy te nevezted, emberölés, nem? Miért vannak ennek alakzatai? Nem csak az számít, hogy meghal valaki?

Dusi

Kedves Dusi!

Nagyon jók a kérdések. Először is a hétköznapi nyelvben a legtöbben gyilkosságnak nevezik ezt a cselekményt, de a jog másképpen hívja. A törvény a gyilkosság fogalmát nem ismeri. Minden olyan emberi magatartást, legyen az tevés vagy mulasztás, amely más életének kioltására irányul, emberölésnek minősít. Másodszor pedig többféle tényállást különböztet meg: a szándékos emberölés alapesetét és különböző minősített eseteit, úgymint az előre kitervelten, a nyereségvágyból, a különös kegyetlenséggel stb. elkövetett emberölést, de büntetni rendeli az emberölés előkészületét és gondatlan alakzatát is, valamint az emberölés privilegizált, azaz enyhébb esetét, az erős felindulásban való elkövetést. Ezeket érted?

Kérdezz bátran: Anna

Szia Anna!

Hú, ez elég nehéz most így nekem egyszerre. Persze, azt értem, hogy Toldi Miklós nem határozta el előre, hogy megöli a katonát, és nem is akart tőle semmit sem megszerezni. Ugye, ez lenne a nyereségvágy? Megkérdeztem a tesómat, és ő mondta ezt nekem. A különös kegyetlenséget is értem, amikor valaki valakinek nagy fájdalmat okoz, és így hal meg az áldozat. Az előkészületet, a gondatlan alakzatot és azt az enyhébbet, amit te privilegizált esetnek neveztél, azt nem értem.

Meg tudod magyarázni?

Dusi

Kedves Dusi!

Ezek valóban nagyon nehéz kérdések, de megpróbálom elmagyarázni neked úgy, hogy tényleg megértsd.

Talán az előkészülettel kezdem, mert ez az egyszerűbb. Ez azt jelenti, hogy valaki bűncselekményt akar elkövetni, például meg akar ölni valakit, és még mielőtt ezt a tettét végrehajtaná, elkezdi megszervezni a cselekményt. Toldi esetében ez akkor valósult volna meg, ha Miklós előre elhatározta volna, hogy megöli a katonát a malomkővel. A kő eldobása előtt már korábban keresett volna egy malomkövet, hogy azt az udvarba vigye, és kéznél legyen, amikor a katonák ott játszadoznak. Egy másik példát is írok neked, hogy érthetőbb legyen: ha valakit meg akarok mérgezni, és a gyógyszertárban megveszem a mérget, akkor ez már az emberölés előkészülete lesz. Ha kicserélem a leendő áldozat gyógyszerével, akkor emberölés kísérletéről beszélünk, függetlenül attól, hogy a megölni kívánt személy beveszi-e a mérget vagy se. Ha megeszi, de nem hal meg, akkor marad az emberölés kísérlete, ha meghal, akkor természetesen befejezett emberölésről beszélünk, hétköznapi nyelven gyilkosságról.

Ahhoz, hogy a gondatlan emberölést el tudjam magyarázni, meg kell értened, hogy a különböző bűncselekményeket elkövethetjük szándékosan és gondatlanul is. Az előbbi azt jelenti, ahogy a neve is mondja, hogy szándékomban állt, vagyis akartam, hogy meghaljon a kiszemelt áldozat. Toldi esetében ez azt jelentené, hogy Miklós azért dobta a katonák közé a malomkövet, mert azt akarta, hogy a katona meghaljon, vagyis kívánta az áldozat halálát.

Ádám! Azaz Dusi! Szerinted akarta Toldi Miklós, hogy meghaljon a katona?

Anna

Szia Anna!

Dehogy akarta! Inkább teljesen kétségbeesett, amikor elrepült a kő, és meghalt a katona. Amikor már bajnok is lett, mert legyőzte a cseh vitézt, akkor is azt mondja, hogy

„(...) Oh felséges király!/ Nem vagyok én bajnok, csak egy földönfutó,/ Hogyan lettem azzá? tudj’ a mindentudó./ Magam sem tudom, hogy’ esém gyilkosságba,/ S elzaklatott bátyám a széles világba:/ Én meg idejöttem feladni tettemet,/ S várni vagy kegyelmet, vagy büntetésemet.”

A „magam sem tudom, hogy’ esém gyilkosságba” is azt mutatja, hogy nem akarta megölni a katonát, ugye?

Dusi

Kedves Dusi!

Nagyon jó, hogy megtaláltad ezt a részt magadtól. Pontosan erre gondoltam. A gondatlanság, a jog nyelvére lefordítva, mégsem olyan egyszerű. Létezik ugyanis a gondatlanságnak egy súlyosabb és egy enyhébb változata. A súlyosabb gondatlanság esetében az elkövető tudja, hogy a cselekménye súlyos következményekkel járhat, de bízik abban, hogy ez mégsem fog bekövetkezni, mert – a malomkő példájánál maradva – arra gondol, hogy a katonák majd elfutnak, ha meglátják, hogy feléjük röpül a kő. A gondatlanság enyhébb változatánál pedig arról van szó, hogy nem is látja magatartásának lehetséges következményeit. És azért nem látja előre, mert nem figyel oda, hogy mit is tesz.

Igazad van egyébként, Ádám, abban, hogy nem akarta Toldi megölni a katonát, de azért azt tudnia kellett volna, hogy ha egy malomkövet emberek közé dob, akkor azzal agyonsújthat valakit, nem?

Anna

Szia Anna!

Igen, azt tudnia kellett volna. Akkor most Toldi Miklós gondatlan emberölést követett el? Egy korábbi leveledben ugyanis valami erős felindulást is említettél. Ez mit is jelent?

Dusi

Kedves Dusi!

Igazad van, jól elkanyarodtunk az elején felvetett erős felindulástól. Azt már megnéztük, hogy milyen események vezettek arra, hogy Toldi Miklós dühös és elkeseredett legyen. Meg arról is szó esett, hogy maga az író, Arany János utal arra, hogy hőse bűnbe esése mögött erős indulatokat figyelhetünk meg.

Egy dologra viszont hadd hívjam fel még a figyelmed, Ádám! Olvasd újra azt a részt, amikor a katonák a dárdáikat dobálják a fiú felé!

Akkor várom a következő leveled:

Anna

Szia Anna!

Megnéztem, amit kértél. Amikor a dárdák röpültek felé, akkor Miklós még egy ideig nyugodt maradt, azután kezdett egyre idegesebb lenni, de direkt úgy tett, mintha nem érdekelné a dolog. Ezzel akarta bosszantani bátyját. Csakhogy az egyik dárda megsebesítette, és ettől lett olyan mérges, hogy fogta a malomkövet, és eldobta.

„Tűrte Miklós, tűrte, ameddig tűrhette,/ Azzal álla bosszút, hogy csak fel sem vette;/ (…) De, midőn egy dárda válla csontját érte,/ Iszonyatosképen megharagutt érte,/ S melyen ült, a malomkő-darabot fogta,/ Toldi György bosszantó népe közé dobta.”

Anna! Arra akartál utalni, hogy Miklós csak magát védte, amikor eldobta a követ? Azt akarta, hogy hagyják békén? Meg talán félt is attól, hogy súlyosan megsebesítik, esetleg meg is ölik. Mert ugye a dárdával ölni is lehet? Ez az önvédelem? Egyszer beszélgettünk erről valakivel, de már nem emlékszem pontosan arra, hogy mit is jelent. Elmagyarázod?

Köszi: Dusi

Kedves Dusi!

Nagyon jók voltak a legutóbbi észrevételeid. Pontosan erre akartam felhívni a figyelmed. Egyrészről az erős felindulásra, másrészről pedig a jogos védelemre, amit te önvédelemnek neveztél. Azért nem önvédelem egyébként, mert nem csak magamat védhetem, hanem bárkit, akit megtámadnak. De itt kell felhívnom arra a figyelmed, hogy a védekezésnek arányban kell lennie a támadással. Ez azt jelenti, hogy ha valaki csak meg akar ütni téged, akkor védekezésül nem ölheted meg. Persze Toldi esetében az ellene irányult támadás az életébe is kerülhetett volna. Emlékszel? Az egyik dárda a válla csontját is érte. Gondolhatta azt Miklós, hogy a következő dárda beleáll a mellkasába, ezért kellett gyorsan cselekednie.

Dusi! Te mire büntetnéd Toldi Miklóst?

Anna

Szia Anna!

Én nem adnék neki büntetést, és nem csak azért nem, mert legyőzte a cseh vitézt, hanem főleg azért nem, mert a saját életét kellett megvédenie.

Még azt szeretném megkérdezni, hogy abban a korban, amikor játszódik a történet, illetve, amikor Arany megírta, ugyanezek voltak a szabályok?

Dusi

Kedves Dusi!

Már nagyon vártam ezt a kérdést. Amit most elmagyarázok, ez sokkal inkább a történelemhez kapcsolódik, de természetesen érinteni fogja az erkölcs birodalmát is. Ugyanis a „ne ölj”, „ne lopj” bibliai parancsát koronként eltérően értelmezték. Más szabályozás érvényesült a nemesek esetében és más akkor, amikor alsóbb népcsoportokhoz tartozók közül követte el valaki a bűncselekményt.

Biztosan tudod, hogy Nagy Lajos király Anjou uralkodó volt. Ebben az időben a hatalom alapja már nem elsősorban a föld volt, hiszen az Árpád-házi királyok által eladományozott földbirtokok és a királyi vármegyerendszer megszűnése azzal járt együtt, hogy megváltozott a királyi hatalom alapja is. Az ország első embere elveszítette az ország legnagyobb földesura címet, és azért, hogy hatalmát megőrizhesse, igyekezett azt új alapokra helyezni. A királyi hatalom ettől kezdve mindinkább absztrakt formát öltött. Ez azt jelenti, hogy a „király” szó mint jelképes fogalom egyet jelentett a joggal. Így minden jogsértés egyben a király megsértését is jelentette. Az állami büntetőigény érvényesítése így vált lehetővé a jogéletben. A király a bűnösök ellen bármikor felléphetett. Nem volt szükség az áldozat beleegyezésére, sőt annak akarata ellenére is eljárhatott. Ugyanakkor arra nem vállalt kötelezettséget az uralkodó, hogy ezt a jogot mindig gyakorolni fogja.

Nagy Lajos uralkodása idején a vagyontól függetlenül az „egyazon nemesi jogok” elve érvényesült. Ez pedig annyit jelent, hogy a jog szempontjából a leggazdagabbak azonosak voltak a legszegényebb nemesekkel.

A nem nemesekkel szemben természetesen másképpen jártak el. Vagyis megkettőződött hazánkban a jogszolgáltatás. Tehát más bíróságok más jogszabályok alapján döntöttek nemesek, illetve jobbágyok ügyeiben.

Arany János korában, a Toldi megírása után jó pár évvel jött létre az első büntető törvénykönyv. Ezt pontosan 1878-ban alkották meg. Sokszor változott azóta a jogszabály, de az 1878-as törvény már egy modern jogrendszer alapjait teremtette meg.

Kedves Dusi! Remélem, hogy az irodalom- és a történelem órán is tudod majd hasznosítani a mi kis levelezésünket!

Ha bármikor, bármilyen irodalmi művel kapcsolatban kérdésed van, írj bátran, vagy hívjál fel telefonon.

Szia: Anna

Arany János

Zách Klára

Győri Orsolya – Kiss Anna – Kiss Henriett

A bűnbe esett lány, avagy a nemi bűncselekményekről
és a partidrogokról

Lili: Éppen Arany János egyik balladája, a Zách Klára került a kezembe. Nagyon szomorú történet. Lenne néhány kérdésem: a tanárunk szerint ezt a korszakot és a Zách család sorsát más írók is feldolgozták. Sajnos, én Arany Jánoson kívül nem találtam senkit, aki ehhez a témához nyúlt volna. Segítesz? Hol keressem?

Csöpi: Jókai is feldolgozta A magyar nemzet története regényes rajzokban című művében. Megtalálod az elektronikus könyvtárak egyikében.

Lili: Megtaláltam. Nagyon érdekes prózában is olvasni Zách Kláráról. Kimásoltam egy részét:

„(…) A toronyban lakott Zách Bódog, leánya, Klára fenn a fellegvárban, a királynő oldalánál.

A királynő ifjú rokona, Kázmér, ki mulatni jött Visegrádra, könnyelmű lovag volt. Sok országot bejárt kedvtöltésből, mindenütt talált új szerelmet, s hol a csábítás nem használt, használt a csel és erőszak; úri kedvtöltésből. A régi történet ismétlődött. A lovag megszerette a lányt, a királynő udvarhölgyei legszebbikét, s az idegen úr nem tudta, hogy magyar hölgy erényét megfizetni senki sem eléggé gazdag és hatalmas.

Egy napon a szép leány őrült arccal, kisírt szemmel futott ki a fellegvárból, amíg apjához nem ért, ott rogyott össze annak térdeinél.

A vén nemes, sokkal büszkébb leányára, mint büszke ősei nevére, megérté a dúlt vonásokból, a lángoló szemekből a megtörtént gyalázatot, s ereit elfutotta a vak düh mérge. Kirántá széles kardját hüvelyéből, s vérben forgó szemekkel, repülő fehér hajjal rohant fel a várba, hol a király családjával éppen lakománál ült.

(…)

A király, királyné és gyermekei udvarnokaik körében éppen asztalnál ültek, midőn a szenvedélyőrült agg fölszakítá a teremajtót. A pillanat megnémíta, megdermeszte mindenkit.

Vérszomjú sikoltással rohan Zách egyenesen a királynéra, a megrémült hölgy jobb kezével akarja feltartani a fejének intézett vágást, s a kard élétől négy ujja lehull. A király közbeugrik, s ő is sebet kap karján, amint a gyilkost meg akarja ragadni. Ekkor Zách a király fiainak fordul vérengző dühével, a hercegek nevelői, Amadé és Kenesich elragadják azokat előle, Kenesich fején egy roppant vágást kap, míg végre Csellei ölre kapva a dühösködőt, földhöz veri s egy asztalkéssel legyilkolja. (Zách Klára történetét megörökíté Arany János balladája, a Zách-családét Szigligeti szomorújátéka.)

A Zách-család kiirtatott.”

Látod? Maga Jókai is utal arra, hogy Arany írt erről balladát. Vagyis ez azt jelenti, hogy Arany előbb dolgozta fel ezt a témát, mint Jókai.

Tegnap elmentem a könyvtárba, és ott ráakadtam egy másik nagyon érdekes feldolgozásra, Fehér Tibortól. A címe: A ródoszi lovag. Ez elég rövid, ezért a teljes szöveget bemásolom neked, ha nem ismernéd:

„Az ifjú Félix lovag Nápolyba hajózik Ródoszból, a johanniták székhelyéről, hogy orvostudományt tanuljon. Ismeretséget köt Endrével, Johanna királynő férjével, és kapcsolatuk a kölcsönös rokonszenvből csaknem barátsággá nemesedik, amikor Erzsébet anyakirályné látogatásakor Félix döbbenten veszi észre, hogy az úrhölgy bal kezét nyújtja csókra. Még megrendítőbben jut tudomására, milyen merényletnek lett áldozata nemcsak a királyné jobb kezének négy ujja, hanem egy egész nemzetség is, amelyet harmadízigleni pusztulásra ítélt az elhamarkodott, igazságtalan bosszúállás. Megmenekül-e orgyilkosai fegyverétől Endre királyfi, visszanyeri-e hősi nevét Zách Felícián három unokája? Erről szól ez a nagyon izgalmas és tanulságos történelmi regény.”

Csöpi: Emlékszel Lili, hogy Zách Klára története milyen festményeken jelenik meg? Úgy tudom, hogy nem csak epikus feldolgozása történt meg ennek a tragédiának.

Lili: megkerestem a képet. Körösfői-Kriesch Aladár Zách Klára története I. és II. Ezek a képek annyira felkavarnak! Nézem ezt a szépséges fiatal lányt kiterítve, meg előtte, ahogy együtt van az udvarral, s nem tudom összerakni, hogy mi is történt valójában. El sem tudom képzelni, hogy mi történhetett, hogy így ért véget Klára fiatal élete.

De a történetnek több képi feldolgozása is ismert. Körösfői-Kriesch Aladár nem csak a két tablón (1911-ben) örökítette meg Zách Klára történetét. Több tanulmányrajzot is készített (1908-ban). Körösfői-Kriesch Aladár feldolgozásainál ismertebb Madarász Viktor Zách Felicián (1858) és Orlai Petrics Soma szintén Zách Felicián (1860) című történelmi festménye.

Csöpi: Találtam még egy forrást, a Képes Krónikát. Ez a magyar történelemnek, képzőművészeteknek és szépirodalomnak az ihletforrása. Leírom neked, hogy árnyaltabb legyen a Zách-családról kialakult kép!

A Képes Krónika így írja le a Zách családon esett sérelmet: „Károly kir. erős kézzel fékezte meg az úrakat, aztán békét teremtett az egész országban. Békességben élt a nép és lassan-lassan megbékéltek a legyőzött úrak is. De azért a hamu alatt ott izzott a parázs, és a megbékélt úrak hamar a kardjukhoz kaptak. Fényes udvartartást vezetett Erzsébet királyné úrasszony, Károly kir. felesége. Ennek az udvartartásnak legfényesebb csillaga Zách Klára volt, a híres Zách Felicián lánya. Mindenkinek szemébe tűnt ez a szép lány, az udvar csillaga, hogyne tűnt volna fel Kázmér lengyel hercegnek, aki gyakran megfordult az udvarban. Rágalmazni kezdték Zách Klára hófehér erényét, s addig rágalmazták, amíg a rossz hír Zách Felicián fülébe is eljutott. Ő csak nemrég békült meg a király udvarával, hiszen Csák Mátét szolgálta. Ahogy a rágalmazó pletykát meghallotta, mintha eszét vesztette volna, rohant fel a királyhoz, aki családjával éppen ebédnél ült. A királyi család a visegrádi vár alatt lévő házban ebédelt, amikor Felicián kirántott karddal rájuk tört, hogy meggyilkolja őket. Felicián kardja megsebesítette a király jobbját, majd a királynéra rohant, s jobb kezéről 4 újját levágta. Amikor Felicián a király két fiára akart támadni, a fiúk nevelői elébe álltak. Lajos és Endre elfutottak, de a két nevelő holtan terült el a padlón. Ekkor János, a királyné úrasszony étekfogója Feliciánra úgy rárohant, mint valami fenevad, s csákányával leterítette. Iszonyatos büntetéssel sújtották az egész családot. Felicián összes rokonát kiírtották, s a vétlen Zách Klárának sem kegyelmeztek. Orrát, ajkait, kezéről 8 újját levágták,
s a szerencsétlen félholt lányt lóháton az ország útjain meghordozták és azt kellett mondania: Ilyen módon bűnhődik, aki a királyhoz hűtlen!”

Természetesen a másik fél olvasatában Zách Felícián volt a gonosztevő. Ennek összefoglalásául hadd idézzem Marczali Henriknek a Magyar Tudományos Akadémián (1899 novemberében) tartott felolvasását. Marczali a Zách-pör ítéletéből azt a következtetést vonja le, hogy azért támadt a királyi családra Zách, mert gonosz, eretnek ember volt. „Az eretnekség szorosabb meghatározásáról le kell tehát mondanunk, úgy, amint lemondott róla a törvényszék is. Föltűnő lehet ugyan, hogy azon időben, amidőn oly részletesen szokták elsorolni és megbélyegezni az Isten és emberek ellen elkövetett vétkeket, az ítélet ezen a folton, valamint Záchnak előbbi tettein oly könnyedén, egy pár szóval átsiklik. Az eretnekség, úgy, mint a folytonos vérontás, nem bíróilag megállapított tény, hanem jelszó. És ki ne tudná, hogy a tömegeknek – és az izgatottság perceiben ezek gondolkodása és érzülete áthat az intéző körökre is – egy jelszó többet mond a legpontosabban bebizonyított és okadatolt tényeknél.” – „Az ítélet Felicián gyermekeinek vérét követeli. Kvalifikált halálos büntetésről, aminőkben annyira leleményes volt azon kor szelleme, abban a vérengző szentenciában szó sincs. El is mondja a krónika, hogy Felicián férjnél levő leányát, Sebét, lefejezték. Nem csodálatos-e, hogy történetíróink, s éppen a legmodernebbek, nem akarják észrevenni a két nővér kivégzése módjának különböző voltában rejlő történeti tanulságot? Ha a pör hivatalos indokolása igaz, vajon miért kellett akkor Felicián gyönyörű hajadon leányának, kinek sorsán még a krónikás szerzetesnek is megesik a szíve, levágott ajkakkal és ujjakkal, lófarkon végighurcoltatnia a városok terein és utcáin? Ujjait megtorlásul vesztette el a királynő ujjaiért, ajkait, mint az olasz kútfő mondja, a maga nyelvéért, beszédéért. Nyelve, mely a rajta ejtett gyalázatot nem bírta elhallgatni, volt tehát az egész katasztrófának előidéző oka. És ha valaki ezentúl még a hivatalos fölfogást akarná elfogadni a népies ellenében, előbb magyarázza a két nővér büntetése közti eltérést!” Ugyanakkor itt is látható, hogy az erőszak tette vagy legalábbis a „csábítás” megvalósul.

Mit gondolsz, Lili, hogyan maradt fenn ez a történet? Ki mesélhette tovább, ha a Zách-család minden tagját kiirtották? Miért mesélhették el ennyiféleképpen? Mit láttak máshogy a történetben? Arany szerinted választ-e a különféle verziók közül?

A különféle megközelítésekben a történeti forrásokból megismert ítélet tehát azonos, de motivációi mások. Ezt a különbséget hidalhatta át Arany azzal a technikával, amit „balladai homályként” szokás emlegetni.

Nem ismerős neked, Lili, hogy a romantika korában miért épp azt az álláspontot kedvelik, hogy a magyar lány és családja ártatlan, míg az idegen gonosz, szándékosan ártó? Tudsz hasonló megkülönböztetésre példát mondani a János vitézből vagy a Toldiból?

Egyelőre ezeket gondold át!

Lili: Remek kérdések! Szerintem Zách történetét nem a családtagok emlékezete, hanem a krónikáké őrizte meg. A krónikákról azt kell tudnunk, hogy jegyzői a királyi udvarok alkalmazásában álltak, ezért természetesen írásaik mindenkori munkaadóik iránti, jelen esetben a királyhoz való elkötelezettségről tanúskodnak. Ezek az írások úgy működtek, ahogy a mai hírügynökségek, csak a friss hír elvárásai helyett az utókor tájékoztatása volt a feladatuk. Azokat az eseményeket jegyezték csak le, melyeket a jövő nemzedékek szemszögéből is jelentősnek tartottak. Egy király elleni merénylet azonban maga volt a „botrány”. Annak idején Bánk tettéről még a külhoni krónikások is említést tettek.

A Képes krónika forrásába – mint gyűjteménybe –, 1360-ból egy 1330-as évektől Károly Róbert udvarában ténykedő minorita szerzetes lejegyzéseit emelték be. Ez a Chronica Hungarorum, melyet a Sambucus-kódex őrzött meg számunkra.

Mindezekből látható, hogy a középkorban is hangsúlyt kapott a megfelelő források használata a tájékozódásban. Zách Felicián történetét nem a szájhagyomány, hanem a korabeli „hivatalos sajtó archívuma” őrzi.

Csöpi: Nagyon jó, de mit gondolsz? Miért készült ennyiféle magyarázat a történtekről az irodalmi művekben?

Lili: Szerintem egyszerűen a büntetés kegyetlensége és a királyi hatalom változó megítélése miatt. Még a krónikás elmeséléséből is kiderül, hogy a Zách leány kegyetlen kivégzésének körülményeit nem tartották indokoltnak még abban a korban sem. Ez a nézőpont pedig felvetette a későbbiekben azt a kérdést, hogy vajon miért nem fogadják el az alattvalók, hogy aki a királyi család ellen gyilkos szándékkal lép fel, azon és családján méltó büntetéssel kell bosszút állni. Elvégre a király személye szent és sérthetetlen volt megkoronázása pillanatától. Igen ám, de Károly Róbert az Árpád-ház kihalása után az első, magyarok számára idegen családból származó uralkodó volt. Uralkodása kezdetétől szembe kellett néznie azzal az ellenállással, hogy a nemesek nem fogadták el őt az Árpád-hagyomány folytatójaként. Utódja, Nagy Lajos külön krónikát készíttetett 1360-ban, hogy az Anjoukat az Árpád-házi királyok jogos folytatóinak mutassa fel. Ez lett a Képes krónika.

Akkor Arany János ezért érzékelteti, hogy a királyi család tulajdonképpen kihasználja, illetve semmibe veszi a magyarokat?

Csöpi: Pontosan. Amikor Arany balladája íródott, akkor Magyarország a Habsburg Birodalom része volt, és Ferenc József semmilyen ellenvéleményt nem tűrt meg uralkodásával kapcsolatban. Arany azért használja Zách történetét ebben az értelmezésben, mert így párhuzamot mutathatott fel az idegen hatalmak működésében: A Zách leányra rótt ítélet és az 1848-as szabadságharc, illetve forradalom utáni megtorlások az alattvalókat a méltóságukhoz való joguktól fosztották meg. Ne felejtsd el, hogy a mai napig a bebörtönzötteket szigorú szabályok védik, hogy fogva tartóik ne éljenek vissza kiszolgáltatott helyzetükkel.

Tehát nem a büntetés volt indokolatlan, hanem a módja. Arany pontosan tudta a források alapján, hogy Zách Felicián nem előre kitervelten, merényletet tervezgetve hajtotta végre tettét, hanem erős felindulásból. Arra is kitérnek a források, hogy leánya megbecstelenítésének gyanúja állt a hátterében. Azzal, hogy a balladában az emberölési kísérlethez vezető út érzelmi részére helyezi a hangsúlyt Arany, megértésre kényszeríti az olvasót Zách Feliciánnal kapcsolatban.

Lili: Azt akarja, hogy az olvasók bocsássanak meg neki?

Csöpi: Nem. Erről szó sincs. A megértés nem egyenlő a megbocsátással. Azt élhetjük át Zách tettével, hogy kiszolgáltatott alattvalóként nincs lehetőség a jogszerű igazságszolgáltatásra. Nem jelentheti fel a királynő rokonát nemi erőszak miatt, mert védettséget élvez. Tehetetlenséggel párosul az apai fájdalom, és ez olyan erős, hogy gondolkodás nélküli cselekedetre készteti.

Lili: Csöpi! Más vizek: Nem lehet, hogy Klára is akarta? Lehet, hogy szerették egymást, csak az együtt töltött percek után Klára ráeszmélt, hogy mit is tettek, ezért borult ki annyira. Egy másik olvasatban pedig az is előfordulhatott, hogy Kázmér valamilyen drogot csempészett Klára italába. Úgy, ahogy Ottó Melinda poharába, Katona Bánk bánjában. Itt bájitallal tudta Ottó elcsábítani Bánk feleségét. Lehet, hogy Klára esetében is ez történt. Olyan sokat hallunk mostanában is arról, hogy szórakozóhelyeken a fiúk az ún. Ginát csempészik a lányok italába, hogy könnyebb legyen őket elcsábítani.

Csöpi: Lehet, hogy Zách Klára esetében is olyasmi történt, mint Melinda elcsábításakor… , de ugye a balladai homály miatt nem tudjuk. Ez nem derül ki az Arany-féle feldolgozásból. Ha így is volt, akkor úgy tűnik, hogy ez a fajta módszer nem tűnt el az idők folyamán, mert napjainkban egyre többet hallunk arról, hogy partidrogot tesznek az italokba.

Lili! Let’s chat! Mesélek neked valamit…

***

Én: Hy, Lili! Let’s chat!

Lili: Hy, Csöpi! Itt vagyok… Mit akartál nekem mesélni a partidrogokról?

Én: Három esetben szoktak parti drogot használni.

Lili: Az egyik gondolom, Melinda esete, amikor Ottó meg akarta szerezni Bánk feleségét, ezért elkábította.

Én: Pontosan. És a másik két eset? Mit hallottál erről?

Lili: Nyáron, az egyik szórakozóhelyen, a társaságunkban lévő fiú rosszul lett, miután megitta a koktélját. Légzési nehézségei voltak, majdnem meghalt. Orvost kellett hívnunk. Később kiderült, hogy a pultos, csak úgy szórakozásból, minden ötödik koktélba partidrogot tett, majd ott röhögtek a pincérekkel, amikor csekkolták, hogy milyen furin viselkednek az áldozatok. Rettenetes…

Na, de mi a harmadik?

Én: a közvetlen környezetünkben éppen tavaly történt hasonló eset. Családunk jó barátja azért repülte át az óceánt, hogy Budapesten szilveszterezzen. Éjfél után végig akarta járni a körút kisebb kávézóit, pubjait, hogy átélje az újévi hangulatot. Még arra emlékezett, hogy valakivel beszélget az egyik kocsma pultjánál, majd innentől képszakadás… Délelőtt 10-kor az utcán ébredt, minden iratától és pénzétől megfosztva.

Lili: Szegény! És meglettek a dolgai?

Én: Természetesen nem, de elment a rendőrségre másnap. Ott azt mondták neki, amikor megtette a feljelentést, hogy valószínűleg partidrogot tettek az italába, és miután az utcán eszméletlenül összeesett, mindenét elvették. Az új év első napján ott állt papírok és pénz nélkül. Szerencsére a Fővárosi Igazságügyi Hivatal Áldozatsegítő Szolgálata a bajba került külföldieknek is segít.

Lili: Nem is tudtam, hogy van ilyen intézmény. Mesélsz róla?

Én: Csetelve ez hosszú lenne, de megírom E-mailben.

Na, szia.

Lili: Szia. Várom az E-mailed!

***

Szia Lili!

Akkor, ahogy ígértem, mesélek neked a Fővárosi Igazságügyi Hivatal Áldozatsegítő Szolgálatáról, ahol a bajba került külföldieknek is segítenek. A barátnőm éppen ott dolgozik, és tőle tudom, hogy a pénz és papírok nélkül maradó külföldi két dolog közül választhat:

1. A Western Union-on keresztül pár óra alatt pénzhez juthat, és felveheti a kapcsolatot a külföldön maradt rokonokkal. Ebben az esetben a követség kiállít neki egy olyan bizonyítványt, amely kétséget kizáróan bizonyítja a személyazonosságát.

2. Hat hónapig érvényes ún. Emergency Passport-ot, sürgősségi útlevelet állítanak ki neki. Ennek hátránya, hogy illetéket kell fizetnie, de ennek összegét kigazdálkodhatja az Igazságügyi Hivataltól kapott azonnali segélyből.

Persze, nem csak a külföldieken segítenek, hanem mindenkin, aki bűncselekmény áldozata lett.

A legjobb viszont, ha mindenki odafigyel, amikor szórakozóhelyre megy. Ez azt jelenti, hogy sohase kérjetek olyan italt, amit nem előttetek bontanak fel, és ha már a poharatokba került, akkor nem szabad felügyelet nélkül hagyni. A mi barátunkkal az történhetett, hogy kiment a WC-re, és az asztalon hagyta az italát, megbízva az akkor megismert beszélgetőpartnerében. És ez nagy hiba volt.

Most búcsúzom, mert mennem kell! Szia…

Együgyű Misó – népmese

Mészáros Ádám – Mészáros Emma

A butaság sem mentesít?

A következő két telefonbeszélgetés egy testvérpár között zajlik. Emma 14 éves, utolsó évét tölti az általános iskola felső tagozatában. Bátyja jogi egyetemet végzett, büntetőjogász.

– Szia Ádi, zavarhatlak kicsit? Hátha tudsz segíteni nekem.

– Persze! Miről van szó?

– Képzeld, ma különleges osztályfőnöki óránk volt. Gabi néni a jóról és a rosszról, a csínyről és a bűnről akart beszélgetni velünk. Nagyon érdekes volt, és az óra végén kaptunk házi feladatot is.

– Ez tényleg izgalmasan hangzik. Miben tudok segíteni Neked?

– Azt a feladatot kaptuk, hogy el kell olvasnunk egy mesét, és kigyűjteni belőle azokat az eseményeket, amelyek szerintünk olyanok, amit a törvény tilt. Ugye, ismered Együgyű Misó történetét? Mondd, hogy igen…

– Régen voltam én már általános iskolás… Az lenne ám az igazán hasznos, ha összefoglalnád azokat a dolgokat, amelyek szerinted fontosak.

– Jó. Én már úgyis elolvastam kétszer. Szóval, ez a Misó, akiről a mese szól, kicsit együgyű volt. Minden, amibe belevágott, balul sült el. Mindent olyan képtelen módon akart megoldani, hogy az eredmény még nagyobb galiba lett. Ezt természetesen szegény felesége nehezen viselte, ezért miután megette főzés közben az ebédet, kifolyatta a pincében a bort, amit aztán kukoricaliszttel akart felitatni, jól elverte a tésztanyújtóval. Sőt, nem érte be ennyivel, szó szerint kiverte a házból az urát. Misó ezután világnak ment, és az ördögökhöz állt be szolgálónak. Hamar magára haragította őket is, mivel mindent az ördögöknek kellett elvégezniük helyette. Egyik este el is határozták, hogy álmában megölik. De Misó kihallgatta őket, és egy fadarabot tett be az ágyba maga helyett. Ezt vagdalták miszlikbe. Mikor ezt észrevették, inkább fizettek Misónak egy zsák aranyat, csak hagyja el végre őket. A mese így mégis jól végződött.

– És mit gondolsz? Milyen jogellenes cselekmények valósultak meg?

– Hát, a végén, hogy meg akarták ölni, az gondolom súlyos bűncselekmény. Gyilkosság, ugye?

– Gyilkosságnak biztos nem az. Tudod, azt a fajta emberölést, amit előre megfontoltan követnek el, csak régebben hívták gyilkosságnak. Ma a más ember megölését, még ha előre ki is kitervelik, emberölésnek, pontosabban előre kitervelt emberölés bűntettének nevezzük. Abban igazad van, hogy ez a legsúlyosabb személy elleni bűncselekmény. Ha pedig úgy követik el, hogy előre eltervezik, akár életfogytig tartó szabadságvesztés is lehet a büntetése. Azt tudod, hogy az életfogytig nem mindig életfogytig tart?

– Nem? Nem! Hogyhogy?

– Amikor olyan súlyos bűncselekményt követ el valaki, amit életfogytig tartó szabadságvesztéssel is lehet büntetni, a büntetést kiszabó bíró dönthet arról, hogy ennek ellenére a vádlott szabadulhat-e valamikor. Ha úgy ítéli meg, hogy a bűncselekmény olyan súlyos, ami miatt végleg el kell zárni a társadalomtól, kizárja annak a lehetőségét, hogy valaha is szabaduljon a büntetésből. Ezt nevezik ténylegesen életfogytig tartó szabadságvesztésnek. Ha azonban a bíró nem zárja ki a szabadulás lehetőségét, akkor meghatározza azt a legkorábbi időpontot, amikor az elítélt szabadulhat. Ez a valóságban általában legalább 30 év, mivel szinte csak a legsúlyosabb emberölések elkövetőit ítélik életfogytig tartó szabadságvesztésre, ott pedig ez a szabály. Azaz legkorábban ennyi idő után vizsgálják meg, hogy szabadulhat-e az elítélt, tehát nem biztos, hogy szabadulni is fog. Ez nagyban függ a büntetése alatt tanúsított, lehetőleg kifogástalan magatartásától.

– De hát az rengeteg idő! Bár… ha végül is olyan súlyos bűncselekményt követett el, akkor megérdemli, nem? Akár azt is, hogy sose jöjjön ki onnan. Ha pedig olyan kegyetlen volt, hogy megölt mást vagy másokat, még a halált is megérdemli! Végül is van olyan, hogy szemet szemért, fogat fogért, nem?

– Abban igazad van, hogy a 30 év rettentően sok idő. Gondolj bele, több mint kétszer annyi, mint amit te eddig éltél. És eddig is mennyi minden történt veled. Az igazi probléma azonban a tényleges életfogytig tartó szabadságvesztéssel van. Az elítélt ugyanis nem is reménykedhet abban, hogy valaha is kiszabadulhat, ezért embertelen és kegyetlen büntetés. A reményvesztés olyan mélységbe taszíthatja a bűnöst, hogy emberi mivolta is kétségessé válhat. Az ember személyisége a börtönben 10–15 év után teljesen eltorzul. Végül, az sem elhanyagolható, hogy egy reményvesztett ember bármilyen cselekedetre képes, annak ellenére, hogy büntetés-végrehajtási intézetben van. Társai és fogva tartói ellen fordulhat, hisz vesztenivalója már nincs.

– Ezt mind értem, és igazad is van. De mégiscsak megölt valakit, elvette az életét. Ő miért nem kaphatja ezt vissza? Miért kell őt még védeni is? Akit megölt, talán nem kellett volna megvédeni?

– A halálbüntetés kényes kérdés. Amiket mondtál, mind érzelmeken alapul. És hidd el, ha megkérdeznék az embereket, többségük visszaállítaná ezt a büntetést. Azonban nem szabad elfeledkezni egy csomó fontos dologról. Az egyik például, hogy senki sem tévedhetetlen, még a bíró sem. Gondolj bele, hogy mi történne, ha valakiről halálra ítélése után derülne ki, hogy ártatlan! Ezt később nem lehet jóvátenni! Emlékszel a móri bankrablásra? Akit bűnösnek talált a bíróság, ha lett volna halálbüntetés, arra ítélte volna. Később azonban kiderült, hogy nem ő volt a tettes. Az is fontos, hogy a halálbüntetés korántsem bír akkora elrettentő hatással a bűnözőkre, mint azt gondolnád.

– Ezt nem gondoltam volna…

– Nem szabad figyelmen kívül hagyni azt sem, hogy számos nemzetközi egyezmény, melyeket Magyarország is elfogadott, továbbá az Alkotmányunk is tiltja a halálbüntetést. Az Alkotmány szerint minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, és ezektől a jogoktól senkit sem lehet önkényesen megfosztani. Ez a két jog olyan alapvető jog, amelynek a gyakorlása semmilyen körülmények között nem függeszthető fel, és nem is korlátozható. Nem számít sem a bőrszín, sem az életkor, sem a fizikai vagy elmeállapot. Az élethez és az emberi méltósághoz való jog ugyanúgy megilleti az erkölcsös embert, mint a legelszántabb bűnözőt. Ezeket a jogokat az államnak minden körülmény között tiszteletben kell tartania, és védelemben kell részesítenie. Amikor a bűnözőt büntetéssel sújtják, a büntetés sem csorbíthatja e két jogot. Ha valakit börtönbe zárnak, csak a szabadságát lehet elvenni tőle, és csak addig, amíg a büntetését tölti. Ezt követően azt vissza kell neki adni. De az élet és az emberi méltóság nem ilyen. Ezek a jogok valójában nem is korlátozhatóak, mert vagy megvannak teljes egészében, vagy nincsenek. Az életet és a méltóságot korlátozni nem lehet. Ha egyszer elvették, az visszafordíthatatlan következménnyel jár, és nem lehet később helyreállítani. Ez különbözteti meg e két jogot a többitől. Ezeknek a jogoknak a lényegét az állam semmilyen körülmények között nem korlátozhatja. A halálbüntetés pedig, még ha az állam alkotta törvény engedi is meg, az életnek és az emberi méltóságnak a teljes és helyrehozhatatlan megsemmisítését jelenti. Ezeket a szempontokat is figyelembe vette az Alkotmánybíróság, amikor 1990-ben megsemmisítette a halálbüntetésre vonatkozó jogszabályokat.

– De figyelj csak! Itt az ördögök végül is nem ölték meg Misót, hanem helyette egy fadarabot vágtak szét! Akkor itt nincs is gyilkosság – bocsánat, emberölés!

– Örülök, hogy észrevetted! Az emberölés csak akkor valósult volna meg, ha meghalt volna valaki. Azonban a törvény szerint már az is büntetendő, ha valaki szándékos bűncselekményt kísérel meg. Ráadásul a kísérlet büntetése is ugyanaz, mintha a bűncselekmény befejeződött volna.

– De az nem számít, hogy itt végül is esély sem volt arra, hogy megöljék Misót, mert ott sem volt? Mármint, egy fadarab volt az ágyában. Akkor is ugyanakkora büntetést kell kapniuk, mintha meg is ölték volna?

– Nagyon jókat kérdezel. Nézzük előbb a büntetést! Az előbb mondtam, hogy a kísérletre is ugyanaz a büntetés vonatkozik, mint a befejezett bűncselekményre. Ez igaz is. Azonban a bíróság az ítéletében értékelheti azt, hogy a bűncselekmény végül csak kísérlet maradt. Minél távolabb volt a cselekmény a befejezettségtől, az annál nyomatékosabb enyhítő körülmény lehet. Ha pedig az a büntetési keret, amit a törvény a bűncselekmény elkövetésére előír, még így is túl szigorú lenne, a törvény lehetővé teszi a büntetés enyhítését. Itt természetesen nem lehet elmenni a büntetés korlátlan enyhítéséig, de az enyhítésre magára lehetőség van.

– És ha mondjuk a tettes azért nem fejezi be a bűncselekményt, mert nem akarja, mert mondjuk meggondolja magát? Az nem számít?

– Dehogynem. Ha a tettes a saját elhatározásából hagy fel a bűncselekmény befejezésével, a büntethetősége megszűnik. Ezzel akarja az állam ösztönözni az elkövetőket arra, hogy ha már megkezdték is, de ne fejezzék be a bűncselekményt. A büntetlenségre természetesen nincs lehetőség akkor, ha a bejezéstől való visszalépésig egy másik bűncselekmény már megvalósult. Volt egy ember, aki a feleségét úgy akarta megölni, hogy lelocsolta benzinnel és meggyújtotta. Mikor ezt megtette, megsajnálta és eloltotta. Az emberölésért így nem tartozott felelősséggel, mert a halál bekövetkezését önként elhárította. Azonban, mivel égési sérüléseket okozott, a testi sértésért felelősséggel tartozott.

– De arra még nem válaszoltál, hogy az nem számít-e, hogy az ördögöknek esélyük sem volt arra, hogy megöljék Misót, mert ott sem volt.

– Vannak esetek, amikor vagy az az eszköz, amivel a bűncselekményt el akarják követni, vagy az a mód, ahogy el akarják követni, vagy az a tárgy, amin el akarják követni, mint itt a mesében is, alkalmatlannak bizonyul. Az eszköz akkor lehet alkalmatlan, ha például az elkövető meg akarja mérgezni a haragosát, de a mérget összecseréli valamilyen ártalmatlan anyaggal, és azt csempészi az „áldozat” italába. A törvény ezekben az esetekben sem tekint el attól, hogy megvalósul a bűncselekmény, és itt valójában az elkövetőt a szándéka miatt teszi felelőssé. Azonban értékeli azt is, hogy alkalmatlan volt a tárgy, az eszköz vagy a mód, és lehetővé teszi, hogy a bíró a büntetést korlátlanul enyhítse vagy akár mellőze annak kiszabását.

– Hú, hát ezek azért elég bonyolult dolgok ám… Azt hiszem, ezeket még át kell gondolnom. Most viszont anya hív, hogy kész a vacsora. Baj lenne, ha a többit kicsit később beszélnénk meg? Végül is, a mese nagy része még hátra van. Majd hívlak, jó?

– Jó, persze. Jó étvágyat! Szia!

– Szia!

Másnap…

– Szia! Akkor folytathatjuk a tegnap megkezdett beszélgetést? Tudod, az Együgyű Misósat…

– Szia! Persze! Az volt a feladat, hogy mik azok a cselekmények, melyeket a törvény tilt, ugye?

– Igen.

– Na, és mire gondoltál?

– Hát, nem is tudom. Azzal kezdődik a történet, hogy Misó szerzett két tehenet és kiment az erdőbe fáért. Azt persze nem írja, hogy a sajátjába-e, de abból kiindulva, hogy szegények a feleségével, gondolom, más erdejébe. Ez talán lopás?

– Nos, igen. A törvény szerint, aki idegen dolgot mástól azért vesz el, hogy azt jogtalanul eltulajdonítsa, lopást követ el. De azért várjunk egy kicsit! Mi is volt a tehenekkel? A mese azt írja, hogy Misó valahonnan szerezte őket. Azt viszont nem tudjuk pontosan, hogy végül is kié voltak, és hogy jutottak Misóhoz. Ezért nem is mondhatjuk azt, hogy lopta őket. A büntetőeljárásban ugyanis létezik egy olyan elv, amely szerint a kétséget kizáróan nem bizonyított tényt nem szabad az elkövető terhére figyelembe venni. Ezen túl a lopás, ha valóban meg is történt, nem minden esetben bűncselekmény.

– Neeeem?

– Nem. A törvény ugyanis úgy rendelkezik, hogy ha az a dolog, amit elloptak, pontosabban jogtalanul eltulajdonítottak, legfeljebb 20 000 Ft értékű, akkor csupán – néhány kivételtől eltekintve – szabálysértés valósul meg.

– A szabálysértés más, mint a bűncselekmény?

– Igen, más. A bűncselekményeket a Büntető törvénykönyv határozza meg, és alapvetően azokat a cselekményeket tekinti bűncselekménynek, amelyeket valamilyen körülmény miatt súlyosabbnak, a társadalomra nagyobb veszélyt jelentőnek tart, mintha csak szabálysértések lennének. Éppen ezért a bűncselekményeknek súlyosabbak a következményei is. A szabálysértéseket más jogszabály határozza meg, és a következményei is enyhébbek.

– Az előbb törvényt mondtál, most pedig jogszabályt. A kettő nem ugyanaz?

– Látom, figyelsz! Nem, nem ugyanaz. A jogszabály egy tágabb kategória. Kezdjük onnan, hogy a jog a legáltalánosabb meghatározás szerint olyan magatartási szabályok, vagy hogy kicsit jogiasabban fogalmazzak, jogi normák összessége, amelyek betartását az állam kényszerrel juttathatja érvényre. A jogi normákat jogszabályok határozzák meg, amelyek egymással alá-fölérendeltségi viszonyban állnak. Ez azt jelenti, hogy alacsonyabb szintű jogszabály nem lehet ellentétes a magasabb szintűvel. A jogforrási hierarchia csúcsán az Alkotmány áll. Ezt követik a törvények, amelyeket az Országgyűlés hoz. A törvények alatt helyezkednek el a rendeletek, sorrendben: a kormány rendeletei, a miniszterelnök és a kormány tagjainak rendeletei, végül a helyi önkormányzati rendeletek. Végül idetartozik még a Magyar Nemzeti Bank elnökének rendelete, amely törvénnyel nem lehet ellentétes. Ezek tehát mind jogszabályok, azonban a törvény csak egy ezek közül.

– Értem. Azt viszont nem értem, amit a következmény súlyosságáról mondtál. Nemrég volt a tévében, hogy három nagyon fiatal lányt, talán gimnazisták voltak, akik el akartak lopni kb. 10 000 Ft értékű bizsut, és ezek szerint csak szabálysértést követtek el, több napra bezártak. Ha ez nem súlyos következmény, akkor bele sem merek gondolni, hogy mi lehet a bűncselekményeké…

– Egy új törvénymódosítás értelmében lehetőség van a szabálysértés elkövetése esetén legfeljebb 30 napos elzárással sújtani a fiatalkorúakat is. Ha pedig tetten érik őket, vagy bár elmenekülnek, de a rendőrség 48 órán belül elfogja, akkor őrizetbe is lehet venni őket. Ez a törvény valószínűleg nem az ilyen esetekre lett kitalálva, ez a három fiatalkorú lány viszont éppen belecsúszott ebbe. Azt mondtam, hogy a törvény előtt mindenki egyenlő. Azonban nagyon fontos különbséget tenni a csíny és a valódi bűn között. Ez természetesen nem azt jelenti, hogy a diákcsínynek következmény nélkül kell maradnia. De ennek megvannak a sokkal hatékonyabb módszerei, mintha rögtön a büntető- vagy szabálysértési jog teljes szigora sújtana le az elkövetőre. A szabálysértések büntetései egyébként a pénzbírság és az elzárás. Az említett módosítás egyik oka az volt, hogy ha a fiatalkorú szabálysértést követett el, és nem volt önálló jövedelme vagy vagyona, akkor legfeljebb figyelmeztetésben lehetett részesíteni. Így viszont kicsit átestünk a ló túloldalára. Azt nem is említve, hogy amennyiben a lopás már bűncselekménynek minősül, az elzárásnál sokkal humánusabb és célravezetőbb intézkedések alkalmazhatóak, amelyek inkább szolgálják a fiatalkorú helyes irányba fejlődését. A fiatalkorúakkal szemben alkalmazott szankcióknak alapvetően a nevelést kell szolgálniuk, és a szabadságot csak a legvégső esetben és a legrövidebb ideig szabad elvonni. Erre nemzetközi egyezményekben mi is kötelezettséget vállaltunk. A bűncselekmények elkövetőivel szemben sokkal többfajta és súlyosabb büntetés szabható ki és többfajta intézkedés alkalmazható. Kicsit visszatérve az előzőekhez, az említett törvénymódosítás azért született, hogy a bűncselekményi szintet el nem érő tulajdon elleni szabálysértések elkövetőit is lehessen elzárással sújtani.

– Nem tudom, hogy jó úton járok-e, de én ezt kombináltam Misó történetével. Arra gondolok, hogy sok szó esik mostanában a megélhetési bűnözésről, az olyan emberekről, akik végül is kisebb súlyú bűncselekményeket vagy szabálysértéseket követnek el, és például azért lopnak fát, mert nincs pénzük, és nem akarnak megfagyni. Akkor most ezeket az embereket akarják még megbüntetni?

– A megélhetési bűnözés helyett inkább használjuk azt a kifejezést, hogy „kisebb súlyú vagyon elleni cselekmények”. Amit pedig felvetettél, ismét egy nehéz kérdés, olyan, mint a múltkor a halálbüntetés volt. Az nem kétséges, hogy a törvény mindenkire éppúgy vonatkozik: gazdagra, szegényre, nincs kivétel. Az egy másik kérdés, hogy az állam egy problémát milyen eszközökkel akar megoldani. Mostanában az a tendencia, hogy a törvény teljes szigorával kell lesújtani mindenkire, pontosabban a törvényeket szigorítják egyre inkább. Azt azonban nem lenne szabad elfelejteni, hogy a büntetőjogot csupán a legvégső esetben lehet igénybe venni, mint legutolsó eszközt, akkor, ha a védeni kívánt jogok védelmére már nincs más lehetőség. Tehát csak a szükséges mértékben és arányban. Amiről az előbb beszéltünk, az a szabálysértési törvény módosítása. Azonban ebben is a szigorítási szándék látszik erőteljesen megjelenni. A kisebb súlyú vagyon elleni cselekmények megelőzésére, így a szegénység felszámolására, a munkahelyteremtésre, a szociális biztonság megteremtésére nem biztos, hogy a büntetőjog vagy a szabálysértési jog szigorítása a legalkalmasabb eszköz. Ez persze alapvetően nem mentesít az alól, hogy a törvényt be kell tartani, és lopni nem szabad. De a szigorítás nem feltétlenül oldja meg a problémákat. Egyébként régebben volt egy híres francia bíró, aki a kényszerre hivatkozva sorra mentette fel azokat a nincsteleneket, akik többnapi éhezés után kenyeret loptak maguknak és gyermekeiknek.

– Nálunk nincs erre lehetőség?

– A magyar jog is ismeri a kényszert, mint a büntetőjogi vagy szabálysértési felelősséget kizáró okot. Ennek megállapításához azonban az kell, hogy a kényszer miatt az ember képtelen legyen az akaratának megfelelő magatartás tanúsítására. Az ilyen esetekben ez viszont nem állapítható meg.

– És más lehetőség sincs?

– Sajnos nincs. Esetleg a végszükség jöhetne szóba, de nem hiszem, hogy eredményes lenne a védekezés.

– Végszükség? Az mi?

– Az is egy büntetőjogi vagy szabálysértési felelősséget, pontosabban jogellenességet kizáró ok. Ez azt jelenti, hogy aki ilyen helyzetben követ el egy olyan cselekményt, amely egyébként bűncselekménynek minősülne, az ezért a cselekményért nem fog felelősséggel tartozni, mert a végszükség miatt a cselekménye nem lesz jogellenes, ami a bűncselekmény megvalósulásának kötelező eleme. A törvény szerint nem büntethető, aki a saját, illetőleg a mások személyét vagy javait közvetlen és másként el nem hárítható veszélyből menti, vagy a közérdek védelmében így jár el, feltéve, hogy a veszély előidézése nem róható a terhére, és a cselekménye kisebb sérelmet okoz, mint amelynek elhárítására törekedett.

– Ez nem hangzik rosszul, de miért ne lehetne alkalmazni?

– Azért, mert bizonyítani kell, hogy a veszély közvetlen és másként el nem hárítható. Mondjuk, ha a megfagyásról van szó, akkor ezzel nem lehet gond. Viszont az is feltétel, hogy a veszély előidézése nem lehet az elkövető terhére írható. Abban pedig nem vagyok biztos, hogy ezt megállapítaná a bíróság, sokkal inkább valószínű, hogy a munkanélküliséget a terhére róná. Egy próbát azonban egyszer megérne.

– Az előbb mintha említettél volna néhány kivételt. Melyek voltak voltak?

– Amikor a legfeljebb 20 000 Ft értékű dolog ellopása mégis bűncselekmény? Nos, a törvény meghatároz pár olyan körülményt, ami ha megvalósul, a lopás akkor is bűncselekmény lesz, ha a dolog értéke nem haladja meg a 20 000 Ft-ot. Így például akkor, ha azt bűnszövetségben követik el. Ez akkor létesül, ha legalább két személy bűncselekményeket szervezetten követ el, vagy akár csak megállapodik ebben, és legalább egy bűncselekményt legalábbis megkísérelnek elkövetni. A kísérletről a múltkor már beszéltünk. Szintén bűncselekmény, ha a lopást közveszély színhelyén, például árvízkor, tűzvészkor; vagy ha üzletszerűen követik el. Az üzletszerűséghez az kell, hogy az elkövető ugyanolyan vagy hasonló jellegű vagyon elleni cselekmények elkövetésével rendszeres haszonszerzésre törekedjen. Így nem muszáj, hogy csak lopásokat kövessen el, de az igen, hogy vagyon elleni bűncselekményeket, szabálysértéseket. Ha a lopást dolog elleni erőszakkal követik el, az szintén bűncselekmény lesz, függetlenül a lopott dolog értékétől. Idetartozik a betöréses lopás, azaz ha például egy lakásba, házba vagy az ahhoz tartozó bekerített helyre erőszakkal mennek be, és a zártöréses lopás, ami a dolog megőrzésére szolgáló zár vagy készülék feltörését jelenti. De idetartozik az is, ha a dolog eltulajdonításának megakadályozására szolgáló eszközt állagsérelem okozása nélkül eltávolítják, vagy a dolog eltulajdonításának megakadályozására alkalmatlanná teszik. Ilyen például, ha az áruházban a ruháról leszedik a „csipogót”, ha a lezárt gépkocsi résnyire nyitva hagyott ablakát kézzel lenyomják, vagy a szélvédő üveget kiemelik. De az is ehhez tartozik, ha a lopás tárgyának megőrzésére szolgáló készülék zárját nem az elvitelkor törik fel, hanem a helyszínről távozva, később. Szintén bűncselekmény a lopás, ha azt valamely helyiségbe vagy az ahhoz tartozó bekerített helyre megtévesztéssel vagy a jogosult (használó) tudta és beleegyezése nélkül bemenve követik el. Ezt nevezik besurranásos lopásnak, mert ilyenkor a jogosultnak nincs tudomása arról, hogy hozzá bementek, mert a bejutás észrevétlenül történt. Végül ilyen körülmény még a hamis vagy lopott kulcs használata, lakást vagy hasonló helyiséget az elkövetővel közösen használó sérelmére megvalósított lopás és az is, ha a lopást zsebtolvajlás útján követik el. Ez utóbbinál nem csupán a zseb számít, hanem megvalósul a bűncselekmény akkor is, ha a sértett testéről, közvetlen őrizetéből, a rajta lévő ruhából, táskából veszik el a dolgot úgy, hogy a sértett ezt nem észleli.

– Értem. Azt hiszem, ezt a kérdést kiveséztük. Egy kicsit villoghatok én is? Volt olyan is, hogy Misó talált az úton egy nagy tarisznya pénzt, amit hazavitt. Ezt viszont már tudom, hogy micsoda. Volt a múltkor egy irodalomóránk, ahol A néhai bárányról volt szó. Akkor nem értettük, hogyan lehet valaki bűnös úgy, hogy nem lopott el semmit, csak megtartott magának egy dolgot, amely már nem volt senkié. De aztán az egyik osztálytársam megkérdezte az édesapjától, és elmondta nekem is. Úgyhogy ezt már értem. Ez a jogtalan elsajátítás, ez is vagyon elleni bűncselekmény. De azt hiszem, több hasonló már nem volt a mesében. Köszönöm szépen, hogy segítettél, szia!

– Igazán nincs mit, szia!

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.