Rejtő Jenő

Bedekker csavargók számára

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2015

ISBN 978-963-387-228-4

Tartalom

Előszó

Idegenek

A Baldian család és Kalmár esete

Garni

Rothschildhoz megyek

Fogják meg!

A karti

Főlépcsőházi lakásunk volt Párizsban

Kikötő

A dokk

A lengyel fiú

Menedékhely

Légió

Csavargók a Riviérán

Château d’If

Sötétutasok

Ajaccio

Döcög a koporsó

Utoszó

Előszó

Ma, mikor a világgazdasági krízis, az országok szerint szélsőségesen váltakozó politikai irányzatok és a kivérzett Európa hisztérikus kezdeményezési láza bolyongóknak és próbálkozóknak százezreit közlekedteti a felelőtlen és közelebbi célok nélküli helyváltoztatásnak azon, az eszközökben nem válogatós, elszánt módján, amit csavargásnak neveznek, nem lehet többé úgy kezelni ezt a kérdést, mint a boldog emlékezetű korokban, midőn vándorló óráslegények, facér komédiások, garázda parasztok és a proletariátussá süllyedt kézműiparos osztály egyes elkeseredett csoportjai ténferegtek ilyen megjelöléssel az országúton. Már ekkor is félreismert fogalom volt a csavargás mestersége, amely minden időkben fontos helyet töltött be a civilizáció fejlődésében, de ma, midőn a nagymérvű realizálódás a legképtelenebbnek látszó dolgokra is megtalálta a létjogosultság miértjét, a csavargásról kiderült, hogy nemcsak fontos szerepe van az emberiség fejlődéstörténetében, hanem egyenesen nélkülözhetetlen életformává nőtte ki magát bizonyos osztályok és csoportok számára. Ezen osztályokról és csoportokról elmond hatjuk, hogy a hajszálcsövesség, a közlekedőedények elvét és törvényeit képviselik korunk társadalom-fiziológiájában, és mint a társadalom testét alkotó sejttömegben kimutatható hormonok, ők végzik az elengedhetetlen életfeltételnek ismert diffundációt, létezést megújító mozgással közlekedve a különben zárt egységet képező társadalmi és politikai sejtek között.

Itt látom végre az idejét annak, hogy erre hivatott krónikások felvilágosítsák az emberiséget, a csavargók legősibb, történelmi osztályának jelentőségéről. Milyen nagyszerű mű lenne Merezskovszkijtól[1] mondjuk ilyen címmel: Babylon vagy Hollywood?, vagy Macaulaytól[2] így: Keresztelő Szent Jánostól Byrd kapitányig. Ez a könyv összefoglaló módon ismertetné a szakma történetét és nagyjait. Még a kevésbé tájékozottak is tudomással bírnak olyan dicső kartársainkról, mint Knut Hamsun, Jack London, Gorkij, Saljapin, Hauptmann; hazánkban Lavotta, Csokonai, Kempelen Farkas. Ezek a kitűnőségek rendkívüli hírnevük dacára is csak egy aránylag közepes fontosságú ágazatát reprezentálják a társadalomnak. Zarándok Buddhától, ütközőn közlekedő Vámbéry Árminig, Róma-hódító Szent Páltól az öreg bátyus Rothschildig, pólusainál fogják át az emberiséget fejlődéstörténetének, osztály-kialakulásának gócpontjain keresztül, a haladás valamennyi ágazatában. Homérosz, Bouillon Gottfried[3], Marco Polo, Kolumbusz, Mohamed, Napóleon, Shackleton[4], Chopin és Marconi valamennyien csavargók voltak, sőt mint fejedelmi amatőrök Harun ál Rasid[5], Mátyás király, legutóbb, mint professzionistából lett fejedelem Ahmed Zogu[6] [is], mind, mind közénk tartoznak, végeredményben csavargók voltak. Ahmed Zogu a legfrissebb karrier a szakmában, éppen ezért nagyon népszerű, de hozzájárul a közkedveltségéhez az a körülmény is, hogy a trónon sem feledkezett meg egyszerű múltjáról, amit avval bizonyított, hogy koronázása után legelső gondja volt a közlekedési viszonyok rendezése Albániában. Bölcs számítás is vezette őt ennél a kollegiális gondolkodásnál, mert mint hajdan szakmabeli, tudja jól, hogy a huszadik század lüktető, nagy forgalmú városi életét csak a csavargók beözönlésével hozhatja létre az országban, és szaktársai támogatására csak példás forgalmi viszonyok mellett számíthat. Az ipar tudni is fogja a kötelességét őfelségével szemben, és inváziójával szerencséltetni fogja Albániát, hogy az uralkodó pozíciója megszilárduljon. De elvárja, hogy már a közeljövőben uralkodói dekrétumot bocsásson ki, amelyben mérsékeltebb buzgalomra inti az államvasutak jegyellenőrző személyzetét, és hatályon kívül helyezi a montenegrói Btk. valamint a közigazgatási rendelkezések némely túlzásait, már csak azért is, hogy üdvös példával szolgáljon a többi államoknak, melyek meg nem értő, rideg magatartásukkal gátolják a csavargókat nehéz hivatásuk teljesítésében.

Ha egyes eredmények helyett tehetséges és szerencsés csoportok működését tekintjük, még nagyobb elismeréssel kell meghajtanunk a mai társadalom zászlaját a csavargók előtt. Gondoljuk el az angolszász kartársak teljesítményét, akik a Manhattan-félsziget kopár szirtjein a mai New Yorkot alapították, vagy a spanyol és portugál elődök Dél-Amerika-gründolását, a franciák érdemeit Kanada civilizálása körül, de jómagunk is talán örökre Ménmarót nomád szittya népei maradtunk volna a Meotisz-tenger ingoványai között, ha őseink e tekintetben kevésbé jó vénával lettek volna megáldva. Viszont, ha már idáig értünk e fejtegetések kissé rapszodikus fonalán, láthatjuk, hogy ősidőkben, polgári foglalkozására nézve az egész emberiség csavargó volt, és csak később, mert a fejlődés mindenben megkívánja a különbözőséget, alakult ki az emberiség két nagy fajtája: az egyik, amelyik bolyong, küzd és alapít, a másik, amelyik letelepszik, meggazdagodik és moralizál. De ha mindezek alapján nem lépünk is fel elismertetésünket illetően valamennyi jogos igényünkkel, az már egyenesen égre kiált, és nem tűrhet halasztást, hogy egy olyan nagy lélekszámmal bíró társadalmi osztály, mint a csavargóké a beszélőfilm, a rádió és a repülőgép korában továbbra is nélkülözze a kultúra és a haladás nyújtotta legegyszerűbb eszközöket. Ilyen egyszerű eszköz például a bedekker. Ma már luxusutasok, statisztikusok, közgazdászok és műtörténészek mind könnyen hozzájuthatnak bármelyik ország vagy város igényeiknek megfelelő leírásához, csak éppen csavargók számára nem készült ilyen, holott semmiféle más szakmában nem olyan fontos egy jó bedekker, mint éppen ebben. Szóval követeljük, hogy szerkesszenek nekünk is bedekkert, idegenvezetőt, de olyat, amely a mi szempontjaink figyelembevételével készül. Minthogy e mű sokféle problémája megkívánja a módszeresen értekező, helyes dialektikát, csakis egy tudós, esetleg tudós társaság, amely egy megfelelő tapasztalatokkal bíró szakemberünket is beválasztaná tagjai sorába, készíthetné el megfelelően. Az alábbiakban megpróbálom egy nyers vázlat formájában bemutatni, hogy milyennek képzelem el én ezt a hézagpótló szakmunkát.

Először következne egy bevezetésféle, amelyben végre is tisztáztatna a csavargás, illetve a csavargó fogalma és tevékenysége. Mi a csavargó? A csavargó olyan egyén, akit sem erkölcsi, sem anyagi kapcsolatok nem kötnek egy helyhez. Mi a csavargás? A fenti állapot külső megnyilvánulása egy lelki gátlásoktól mentes, folytonos helyváltoztatásban, amelyre nézve csak külső, illetve formai okok bírnak befolyással. Arra a kérdésre is megfelelne a bevezetés, hogy miért vannak ilyen emberek, és mi szükség van rájuk. Az első kérdésre megfelel a természet nagy törvénye: az ember sohasem térhet el annyira a legősibb típusától, hogy eredetének minden nyoma elmosódjon. Mint ahogy vannak felnőttek, akik lelkűkben gyerekek maradnak, csak anyaguk, súlyuk és térfogatuk gyarapodott, azonképpen vannak, sőt mindig lesznek emberek, akik magukra öltik a ma ruháit, kötelező formáit, de ezektől a külsőségektől eltekintve szűzi érintetlenségben hordozzák magukban és magukkal, mindenféle füstös városok között bolyongva a szabad legelők és puszták számukra megmásíthatatlan örök törvényeit. Ha nem találnak olyan elhelyezkedést a társadalomban, amely mellett legálisan élhetik a nomád életüket (művész, kutató, vadász, misszionárius, artista), akkor csavargók lesznek, vagy bűnözők. Minthogy a produkálás legtöbb fajtájához egyhelyben való hosszú kitartás szükséges, tehát nem produkálnak, de mert a természeti létezés helyett a kultúra által oktrojált megélhetés eszközeiről kénytelenek gondoskodni, pénzre van szükségük, és itt a kultúrába kényszerített szabad ősök kétfelé oszlanak. Egyik csoportjuk a társadalom elleni anarchiától is hajtva az úgynevezett bűnözők osztályát képezi, a másik, jámborabb elem hagyja békében a társadalmat a maga tekervényes, furcsa útjain, csak éppen megvámolja, amennyire lehet a lármás, nagyképű karaván egyes tagjait. Akik alkalmasak erre a műveletre, azok a csavargók. Hogy mi szükség van rájuk, arra már az előszóban felhozott példák is megfelelnek. De felel rá mindennap az élet, midőn a csavargók közül művésszé és királlyá koronáz naponta embereket, és felel rá a hidrodiffúziós jelenségek köréből vett példa: a sejtek közötti nedvkeringés szabályozása. A csavargók elmélyítik azokat a nemzetközi kapcsolatokat, melyek a késő jövendőben esedékes, ideális, nagy, emberi közösség kialakulásához szükségesek, megismertetik egymással a fajtákat, nemzeteket. A csavargó, mint épen maradt ős, kevésbé van érdekelve a ma hajszás, prédát óhajtó életében, tehát mintegy kívülállóan, felülről látja a dolgokat, és így a társadalom keretein belül is hasznos munkát tud kifejteni, ha nem vész el valamerre. A művész, a feltaláló, sok igen nagy politikus, világutazó és vigéc, detektív és tudós, mind egy-egy szabad folyást nyert levezetődése az ősnek a civilizáción keresztül. A csavargó pénzszerzési módját, azt hiszem, valahogy ilyen módon kellene szabatosan meghatározni: igyekszik az útjába kerülő vagy esetleg általa egyenesen megkeresett embertársaival olyan dolgokat elhitetni, hogy azok lelkileg vagy erkölcsileg kényszerítve érezzék magukat az adakozásra. A csavargó tehát városról városra jár, mindenütt lehetőséget keres, melyeket kihasználva képes lesz ősi, nomád jellegét épségben megőrizni és bolyongását zavartalanul folytatni. E célból történeteket mond el az alkalmasnak vélt embertársainak, olyan formában, mintha ezek a szomorú történetek vele estek volna meg, és elbeszéléseit a napi életből vett valóságos motívumokkal valószínűsíti. Erről szólana a bevezetés néhány száz oldalon, bőségesen kifejtve e túlságosan sűrített, adathalmazszerű megállapításokat. Az alapfogalmak tisztázása után sor kerülne a szakmabeli dolgokra. A mű felosztása: I. Lélektani rész (a csavargás alapvonalai), II. Útmutató, vagy hogyan csavarogjunk. Az első rész néhány kötete a múlhatatlanul szükséges általános pszichológiai és elméleti tudnivalókat ismertetné. Ajánlatosnak tartanám Adler[7], Wundt[8] és főként Freud idevágó szakmunkáinak felhasználását, valamint a társadalom és a civilizáció fejlődéséhez Lamprecht[9], Darwin, Szólón[10], Ferrero[11], Hegel, Marx, Smith[12], Keyserling[13] és Vandervelde[14] műveinek felhasználását. A bőséges társadalomtudományi fejtegetések nagyon fontosak, mert a szakma tevékenysége leginkább a polgári középosztály anyagi kiaknázására szorítkozik és működése csak úgy járhat eredménnyel, ha tisztában van azokkal a gazdasági és történelmi körülményekkel, amelyek ezt az osztályt erkölcsi, lelki és szellemi életével együtt olyanná tették, amilyen ma. Követni kell tehát az útján a parasztlázadások kezdetétől napjainkig. Aprólékos boncolgatás alá kell venni a döntő jelentőségű nyolcvanas éveket, Metternich és Guizot[15] csendkedvelő politikai hagyományain tökéletesedett szecessziós államgépezeteket, melyek Bismarck ismeretes egy csepp olajától mindenfelé kifogástalanul szuperáltak, bármily ócskák voltak. Ezt a kort, amely Dreyfus, Wagner és Edison jegyében hatékonyan segítette elő az ipari reformok által megindult nagymérvű pauperizálódásokat[16], nevezhetjük a reálmiszticizmus korának. Ez volt a nagy felfedezések és nagy panamák dicső kora. Ekkor érkezett a kontinensre az első hatalmas, amerikai áramlat, amely hatása alá kerítette és új jelleggel ruházta fel a biedermeier óta egyre korhadó polgári társadalmat. A hetvenes, nyolcvanas években egyre nagyobb mértékben lett úrrá ez az exportált jellem: a smokk[17]. Követni kell azután ennek a vadonatúj, vénen született társadalomnak az útját Sedantól Trianonig. Mélyenszántó fejtegetésekkel kell elemezni azt az agyrázkódást okozó zuhanást, amellyel átmenet nélkül kerültek az Alt-Wien-i muzsikákkal átszőtt Óperenciás világból a Lindbergh[18]-Dekobra[19]-féle materiái-romantika korába, Lenin és Mussolini költészetének hatása alá. Csakis ilyen analízisek alapján lehet otthonosan dolgozni a polgári osztályok valamelyikéből származó ember újabban egyre különösebbé váló lelkivilágában. Ezután következne egy legalább kétkötetnyi értekezés a nemzetlélektan köréből, a népek szokásairól, lelkivilágáról, gondolkozásmódjáról. Kifejtené például, hogy a merev, német gondolkodás, sekélyes lelki élet, precízség! mánia egy több száz éves, nyomasztóan súlyos katonai diszciplína következményei, tehát a finom hatásokra felépített hosszú és elégikus történetek (emigráció, numerus clausus, szülők halála stb.) hatástalanok, és inkább a technika és harcászat köréből merített elbeszélések lehetnek előnyösek, kizárólag szűkszavú kivitelben (rokkant, sorsüldözött feltaláló stb.). Vagy a francia egyéniség, amelyen ellentétes történelmi és irodalmi korszakok hatása érezhető. Udvariasságuk még Bourbon örökség, szeszélyes liberalizmusuk, a brumaire 18. emléke és Napóleon valószínűtlen karrierje századokra megfeküdte a fantáziájukat…

Varga Katalin