Rejtő Jenő

A Nevada szelleme

Kiadó: Adamo Books Kft.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2020

EPUB ISBN: 978-963-387-282-6

MOBI ISBN: 978-963-387-283-3

Írta: Rejtő Jenő

Borítót készítette: Ádám Ágnes

Korrektor és szerkesztő: Nemere Ilona

Tördelte: Markó Richárd

Tartalomjegyzék

Első fejezet - A nyugat vasútján

Második fejezet - A hetedik

Harmadik fejezet - Körvadászat emberre

Negyedik fejezet - Farkas a veremben

Ötödik fejezet - A Nevada szelleme

Hatodik fejezet - A halott Shiwán kincse

Hetedik fejezet - A szellem nyomában

Nyolcadik fejezet - Dráma a hegyek között

Kilencedik fejezet - Életre-halálra

Negyedik fejezet

Farkas a veremben

1.

Este volt. Gibson tessék-lássékból néhány embert küldött az indián üldözésére. Ezek természetesen üres kézzel jöttek vissza. Dr. Wheelert saját lakásának egyik szobájában helyezte el, ott őriztette. Azután elment és kihallgatta Fredet, a vendéglőst, majd visszatért a hivatalába, és leült az íróasztala elé.

Néhány perce dolgozott csak, mikor egy hűvös karikát érzett a tarkójára szorulni. Revolvercső volt.

Nem hallotta a legfinomabb neszt sem. Pedig az illetőnek be kellett jönni a szobába. Anélkül, hogy megfordult volna, magasba emelte a két kezét és csendesen így szólt:

– Vártalak, Tom Wheeler. Szándékosan hagytam futni az indiánt, hogy megtudd tőle azt, ami ma történt.

Csend volt. A hűvös karika mozdulatlanul pihent a tarkóján. Gibson pillantása az övére esett. Az imént még ott volt mindkét pisztolya. Most üresek voltak a tartók. Végigfutott rajta a hideg. Mintha kísértet állna mögötte. Egy kézzel elvette a két revolverét olyan könnyedén, hogy Gibson nem is érezte.

Most egy szomorú, finom zengésű, félig suttogó hang szólalt meg mögötte:

– Eloltom a lámpát Gibson. Ne mozduljon meg. Sötétben is százszázalékos biztonsággal látok.

A karika már nem volt a tarkóján. Most sem hallott lépést, csak egyszerre sötét lett.

– Ha valaki jön, gondoskodjék róla, hogy ne lépjen be.

Nem fűzött hozzá semmi fenyegetést. A seriff mégis tisztában volt azzal, hogy szót kell fogadnia. Mikor később Jenkins kopogott, kiszólt, hogy ne zavarja, ledőlt a kerevetre, mert fáj a feje. Jenkins léptei eltávolodtak.

A sötét szobában egy karcsú árny kóválygott nyugtalan járással, és bántó volt, hogy lépései nyomán nem hallatszik hang.

– Mit akar a bátyámtól Gibson?

– Felköttetem.

A keskeny árny hirtelen megfordult és két nesztelen lépés után ott állt közvetlenül a seriff előtt. A sötét szobában, mint valami éjszakai ragadozó tekintete, zöldesen fénylett két hűvös tekintetű szem. A seriff életében először érzett némi szorongást a szíve körül.

– Meg fogsz halni seriff.

– Ezzel körülbelül tisztában voltam Tom Wheeler.

– A bátyám ártatlan…

– Nehezen fogja bebizonyítani.

– Beteg ember… meghalni jött ide.

– Meg is fog halni.

– Akkor Balting City az első viharos éjszakán porig ég és porig fog égni, ahányszor felépítik.

– Könnyen lehet. Rólad mindent elhiszek.

– Seriff! Sokszor üldöztél, sokszor kellett miattad sziklarepedésekben szorongani napokig, étlen-szomjan. Százszor is megölhettelek volna. Nem tettem.

– Ezt mind tudom. És a bátyádat mégis felköttetem… Hiába jössz egészen közel. A haláltól én nem félek. Jobban aggaszt, hogy az emberek már kinevetik errefelé a hatóságot. Miattad az egész countyban megrendült az igazságba vetett hit. Az emberek nem félnek a törvénytől. Nos, ha a Véres Tom fivére kötélre kerül, kissé helyreáll a tekintély.

Tom nem felelt.

– Be kell tömni valamivel az emberek fülét és száját – folytatta a seriff. – Ezért fog a fivéred felett ítélkezni a törvény. A vád biztos alapra épül fel: Chickwoockkal, a másik cinkosoddal együtt kiszolgáltatta neked az adatokat, amelyek lehetővé tették, hogy megless és lelőj hét embert. Együtt jöttetek a vasúton, tehát kétségtelen, hogy érintkeztetek. De ha ez mind megdől, akkor ott a pálinka. Fivéredet a csempészett itallal tetten értük.

Csend volt.

– Seriff – suttogta azután a fantom –, meg akarom menteni a fivéremet. Van rá mód?

– Van.

Az árny megállt.

– Beszélj – sziszegte.

– A kormányzóval tárgyaltam rólad, Tom Wheeler. Kiválasztasz tetszésed szerint egy helyet. Ott letelepedsz. Szavamra mondom, és a kormányzó is megígérte, hogy senki sem fog letartóztatni, amíg békességben élsz. És a fivéred is megmenekül. De ha valaha revolvert fogsz, ha valaha kezet emelsz emberre, akkor a fivéred kötélre jut, erre esküszöm neked.

Az árny mozdulatlanul állt. Egy átlátszóan kék szempár foszforeszkált a seriff elé, aki rendületlen nyugalommal folytatta a mondókáját:

– A fivéred őrizetben marad nálam. A lakásomban, mint vendégem, dr. Patkins néven. Túsznak tekintjük. Neked pedig legyen a büntetésed, hogy utolsó gyávának tartsanak. Hogy kénytelen légy minden sértést eltűrni, mert ha kezet emelsz valakire, ha revolvert rántasz, az a fivéred életébe kerül. Tizenöt éves voltál, mikor a hegyekbe kerültél. Sok csapás ért. Lehet, hogy lelked mélyén nem vagy romlott. Menj hát, és próbálj megjavulni. De előbb tanuld meg, hogy jogodat csak a törvény előtt keresheted. Ha gazembernek neveznek, az becsületsértés, ha beléd rúgnak, az testi sértés.

Hosszú szünet következett.

– Elfogadom az ajánlatodat, seriff – mondta az árny.

– Akkor gyújtsd meg a villanyt… Ne habozz Tom Wheeler, ezentúl engedelmeskedned kell, mert nem parancsolsz többé senkinek, és nem fél tőled senki.

– Mi biztosít arról, hogy nem fogsz el?

– Adott szavamat még sohasem szegtem meg. Különben is ott van a revolvered. Gyújtsd meg a villanyt, Tom.

A szobában világosság lett. Tom elhúzta a függönyöket, hogy ne lássanak be az ablakon. A seriff tudta, hogy mindaddig fogoly, amíg ennek az embernek a keze ügyében van a revolvere.

Jól megnézte Véres Tomot. Meglepte, hogy milyen lágy, fiatalos vonásai vannak. Csak a tekintete és a mozdulatai emlékeztettek ijesztően egy kecses, hatalmas, macskaszerű ragadozóra.

– És mi lesz a három gazemberrel, Lindsayvel és társaival? Az apám ártatlan volt, és ők gyilkosok.

– Bizonyítsd be, és akkor felkötik őket, apádnak pedig visszaadják a becsületét.

– Hogyan bizonyítsam be?

– Annyi fáradsággal, erővel és leleményességgel, amennyit gyilkosságokra használtál…

– Várjon! Én hét emberrel párbajoztam. Senki mást nem bántottam soha.

– Lehet! A többit nem is tudjuk rád bizonyítani. Amint látod, a törvény igazságos. Annyi erővel, energiával és ügyességgel, amivel hét bűnöst megöltél, mind a tízet kötélre juttathattad volna.

Tom ezen elgondolkozott.

– Az apám azt mondta, hogy Fernandez tudja az igazságot.

– Kerested volna meg apád halála után Fernandezt, aki tisztázhatja Arthur Wheeler becsületét, és rávallott volna az állítólagos gyilkosokra!

A néma léptek ismét fel és alá jártak.

– Sokban igaza van Gibson – hirtelen megállt –, Tanassoba megyek.

– Rendben van. Bár lehet, hogy ez a Fernandez már régen meghalt. Én szívesen segítségedre leszek a nyomozásban, ha hozzám fordulsz.

– Elfogadom – mondta Tom –, de mi biztosít arról, hogy Tanassoban nem fogat el?

Gibson egy írást vett elő, amelyen ez állt:

„Tom Wheeler ellen minden további eljárást, vizsgálatot és körözést felfüggesztek, amíg Tanassoban, vagy más, általa megjelölt helyen tartózkodik fegyvertelenül, a közrend ellen nem vét és kezét senkire fel nem emeli.

JOEL CLIFFORD
Nevada állam kormányzója.”

Tom átfutotta az írást és zsebre tette.

– Egyetlen kikötésem, hogy fivéremmel rendesen bánjanak…

– Efelől nyugodt lehetsz. Úgy lesz itt, mint a vendégem. És most…

…A seriff meglepetten nézett az asztalra. Tom Wheeler mindkét revolverét letette eléje. Most csak fel kellene emelnie az egyiket és a sok gúny és megaláztatás, amit eltűrt ezért a fiúért…

Sötét lett. Enyhe huzatot érzett, de sem a lépést, sem az ajtó nyílását nem hallotta, csak furcsa szemek zöldes villanását látta távolodni egy másodperc töredékéig, és tudta jól, hogy most már hiába van nála Véres Tom revolvere, mert hosszú macskaléptekkel ez a csodálatosan fürge test pillanatok alatt úgy tűnik el, mintha felszívódna a sötétben.