William Shakespeare

CYMBELINE

(Fordította: Rákosi Jenő)

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2015

ISBN 978-963-387-406-6

TARTALOM

ELSŐ FELVONÁS

MÁSODIK FELVONÁS

HARMADIK FELVONÁS

NEGYEDIK FELVONÁS

ÖTÖDIK FELVONÁS

SZEMÉLYEK

Cymbeline, Britannia királya.

Cloten, a királyné fia első férjétől.

Leonatus Posthumus, Imogen férje.

Belarius, száműzött lord, Morgan álnév alatt.

Guiderius,
Arviragus, Cymbeline fiai, Polydore és Cadwal álnevek alatt, Belarius vélt fiai.

Philario, Posthumus barátja,

Jachimo, Philario barátja, olaszok.

Egy Francia Nemes, Philario barátja.

Cajus Lucius, a római hadak vezére.

Egy Római Kapitány.

Két Brit Kapitány.

Pisanio, Posthumus szolgája.

Cornelius, orvos.

Két nemes.

Két porkoláb.

A Királyné, Cymbeline felesége.

Imogen, Cymbeline leánya az előbbi királynétól.

Helen, Imogen nőcselédje.

Urak, Hölgyek, római Szenátorok, Tribunok, jelenések,
egy Jós, egy hollandi Nemes, egy spanyol Nemes, Zenészek,
Tisztek, Kapitányok, Katonák, Követek, és más Kíséret.

ELSŐ FELVONÁS

I. SZÍN

Britanniában. Kert Cymbeline palotája mögött.

Két Nemes jön.

1. NEMES.
Nincs itt, csak ráncolt homlok: úgy a vérünk
Se jár korunkkal, mint a hogy királyunk
Kedvétől udvaroncink arca függ.

2. NEMES.
Mi baj?

1. NEMES.
Leánya, trónörököse,
Kit ő neje (a csak nem régen nőül
Vett özvegy) egyszülött fiának szánt,
Magát egy árva, de derék nemesnek
Adá. Hozzá ment, s most száműzve férje,
A nő fogoly, s külsőleg gyászt visel
Mindenki; bár hiszem, hogy a királyt
Szíven találta a dolog.

2. NEMES.
Csak őt?

1. NEMES.
S ki veszté a leányt; úgy a királynét
Ki legfőbb óhajtá a nászt; hanem
Az udvaronc-szív – bár arcát királya
Kedvéhez szabja – csak örül azon,
Min a király búsul.

2. NEMES.
S mind ez miért?

1. NEMES.
Ki veszté a hercegnőt, érdemetlen
A rágalomra is. A ki nyeré
(Már mint ki elvevé; oh a derék
S azért ép száműzött!) olyan, ha párját
Keresnők e világon, némi híja
A mérkőzőnek mindig volna. Nem
Hiszem, hogy ily külső s bel-tartalom
Jutott kivüle másnak.

2. NEMES.
Túldicséred.

1. NEMES.
Uram, nem túl azon, a meddig ér;
Sőt megszorítom inkább mértekét,
Semmint, hogy megszerezném.

2. NEMES.
Ki s mi ő?

1. NEMES.
Nem áshatok egész tövéig. Atyja
Sicilius volt, ki Róma ellenében
Cassibelanhoz fűzte hirnevét;
De cimeit Tenantiustól nyerte,
Kinek dicső, bámult sikerrel szolgált,
Így nyervén a Leonatus nevet.
Volt még a szóban lévő nemesen
Túl két fia, kik akkori csatákon,
Kezökben karddal haltak el, min atyjok
(Már agg s törzsén aggódó) elbusult,
S nem sokkal élt tovább; nemes neje,
Teherben azzal, a kiről beszélünk,
Szülésbe halt. Királyunk fogta pártul
A kisdedet s Posthumus Leonatusnak nevezte;
Fölnevelé s apródjává tevé;
Oktatta minden tudományra, mit
Kora megbirt, s mit ő úgy szítt be, mint mi
A levegőt: mihelyt kapá, és ősszé
Lett tavaszában már. Az udvaron
Élt, s (ritkaság!) dicsérték egyaránt
S szerették: ifjak példaképe volt,
Érettebb kornak mintatűköre,
Tisztes korúknak véneket vezérlő
Gyertek; s kiért száműzetett, nejének –
De hirdeti a nő saját becse,
Mire becsülte őt s erényeit:
Választásából ismerhetni meg,
Minő gyöngy férfi ő.

2. NEMES.
Már tisztelem
Beszédedből is. S kérlek, a király
Egyetlen gyermeke e lány?

1. NEMES.
Egyetlen.
Volt két fia (ha érdemes, jegyezd
Meg), három éves az idősb, a másik
Pólyába’ volt, hogy dajka-kéz alól
Ellopták, s nem gyanítják még ma sem,
Hová lehettek.

2. NEMES.
S már hány éve ennek?

1. NEMES.
Mintegy húsz éve.

2. NEMES.
Hogyan hordhatni el királyi vért;
S ily rosszul őrizeni, renyhén keresni,
Hogy nem lelék nyomát.

1. NEMES.
Bár különös,
Vagy a hanyagságon nevetni kell;
Hanem igaz.

2. NEMES.
Hiszem.

1. NEMES.
De hagyjuk. Itt
Jön a nemes, a hercegnő s a királyné.
(Elmennek.)

II. SZÍN

Ugyanott.

A Királyné, Posthumus és Imogen jönnek.

KIRÁLYNÉ.
Nem, lányom, már én rólam azt ne mondhasd,
Hogy én, sok mostoha rossz híreként,
Rossz szemmel nézlek. Foglyom vagy; de im,
Kezedbe adja zárod kulcsait
Őrződ maga. Rád nézve, Posthumus,
Mihelyt megnyertem a sértett királyt,
Valóban, ügyvéded leszek; de még
Dühének forr tüze, s jó volna oly
Türelmesen viselned ítéletét,
A mint javalja bölcseséged.

POSTHUMUS.
Fölség,
Eltávozom ma még.

KIRÁLYNÉ.
Ösméred a
Veszélyt. Én egyet fordulok a kertben,
Mert szánom a meddő szerelmi kint,
Bár a király tilt együtt lennetek.(Elmegy.)

IMOGEN.
Galád nyájasság! Csiklandoz simán
E zsarnok ott, a hol sebez! – Legdrágább
Uram, én tartok egy kicsit atyám
Dühétől, ámde – szent hitem megóva –
Nem attól, mit velem dühe tehet.
Te távozol, és én haj tűrjem itt
Későn korán a bősz szemek tüzét,
Vigasztalan egyéb, mint hogy a földön
Van még e gyöngy, kit viszontláthatok.

POSTHUMUS.
Királynőm, hölgyem! Asszonyom, ne sirj!
Okot adok rá, hogy gyengébbnek vélnek,
Mint illik férfihoz. A leghívebb
Férj én leszek, ki csak hűséget esküdt.
Philarionál Rómában lesz lakásom:
Barátja volt atyámnak; én csupán
Levélből ismerem őt. Irj oda,
S szemem betűid’ inni fogja, bár
Epéből van a ténta.(A Királyné visszajön.)

KIRÁLYNÉ.
Kérlek, gyorsan.
Ha jönne a király, ki tudja, mily
Haragja érne engem. (Magában.) Ráveszem,
Hogy erre jöjjön. Én nem bántom őt,
De ő fizet meg a bántalmakért,
És drágán vesz sérelmet.(Elmegy.)

POSTHUMUS.
Életünk
Hosszára nyujtsuk bár búcsúnk’, csupán
Az indulás irtózata növekszik:
Isten veled.

IMOGEN.
Nem, várj még egy kicsit.
Ha csak friss légre nyargalnál, rövid
Voln’ ez búcsúnak. Nézd, szerelmem, ezt:
Anyámé volt e gyémánt: vedd, szívem;
De tartsd meg, míg más nőért nem esengsz,
S a míg él Imogen.

POSTHUMUS.
Másért? Hogyan!
Jó Isten, add nekem, mi az enyim,
S más ölelésitől válasszon a
Halál bilincse el. Itt, itt maradj!
(Újjára húzza a gyűrűt.)
Míg érzék rajta tart. S mint árva énem’
Cseréltem nagy károddal rajtad, legszebb
S legédesebb, úgy apróságainkon
Is mindig csak nyerek: viseld ezt értem:
A szerelem békója; ráteszem
Im, a legszebb fogolyra.
(Karperecet tesz karjára.)

IMOGEN.
Istenek!
Mikor látlak viszont?

POSTHUMUS.
Ah, a király!
Cymbeline és Urak jönnek.

CYMBELINE.
Hitvány kölyök! El innen, el szememből!
Meghalsz, silány magaddal ha parancsunk
Után is terheled az udvart. Pusztulj!
Véremnek méreg vagy.

POSTHUMUS.
Az Isten óvjon!
S megáldja, ki jó az udvaron marad!
Megyek. (Elmegy.)

IMOGEN.
Ennél már élesb nem lehet
A kínhalál.

CYMBELINE.
Hálátlan, ifjúságom
Kellett voln’ visszaadnod, és te évek
Sulyával terhelsz.

IMOGEN.
Kérlek, jó uram,
Önkínzásoddal ne emészd magad’:
Dühöd’ nem érzem: minden rettegés
Minden kin egy nemesb érzésbe ful.

CYMBELINE.
Nincs hűség, szeretet?

IMOGEN.
Nincsen remény,
Kétségbeesett, s vele a szeretet.

CYMBELINE.
Miért nem kelle királynénk fia?

IMOGEN.
Oh hála, hogy nem kelle! Sast vevék,
S a vércsét kerülém.

CYMBELINE.
Koldust vevél, és trónomat a szenny
Fészkévé tenni készülél.

IMOGEN.
De sőt
Fénnyel tetézni.

CYMBELINE.
Oh, elvetemült!

IMOGEN.
A te hibád, uram, hogy szeretem:
Játszó társammá tetted; s bármi nőhöz
Ő méltó férfi: túl fizet az egész
Összeggel, melyet értem ád.

CYMBELINE.
Őrült vagy?

IMOGEN.
Sír, szinte az: gyógyítson meg az ég!
Bár pásztor lánya volnék s ő juhász
Szomszédunk gyermeke!
(A Királyné visszatér.)

CYMBELINE.
Te eszelős!
(A Királynéhoz.) Együtt lelém megint: nem úgy tevél
A hogy rendeltük. El vele és csukd el.

KIRÁLYNÉ.
Oh kérlek, türelem. – Csend! Lányom asszony,
Csend! – Drága felség, hagyj magunkra és
Keress vigaszt belátásod szerint.

CYMBELINE.
Szikkadjon el mindennap vériből
Egy csepp s e hóbortjában vesszen el
Vénségire.
Pisanio jön.

KIRÁLYNÉ.
Pfui! – Térj ki: íme, szolgád.
Nos, nos, uram, mi hir?

PISANIO.
Fiad urad
Gazdámra kardot ránta.

KIRÁLYNÉ.
Hah! De baj,
Reménylem, nincs?

PISANIO.
De hisz lett volna, ha
Nem inkább játszik, mintsem vív uram,
S dühét veszi segédül: ott levő
Urak szétválasztották.

KIRÁLYNÉ.
Nagyon örülök.

IMOGEN.
Atyám fiad barátja s őt pártolja.
Egy száműzöttre kardot huzni. Oh
Derék lovag! Bár Afrikában állna
E kettő szemben s én tűvel közel,
Hogy szurdalhatnám azt, a ki hátrálna.
Mért hagytad el urad’?

PISANIO.
Parancsolá.
Nem türte, hogy kísérjem őt a révig.
E jegyzéket adá elvégzenem,
Ha tetszenék rám bíznod.

KIRÁLYNÉ.
Hű cselédje
Volt mindig, s hogy lesz is, becsületem
Reá!

PISANIO.
Felség, alásan köszönöm.

KIRÁLYNÉ.
Forduljunk egyet, kérlek.

IMOGEN.
Itt fogok
Veled fél óra múlva szólni: addig
Nézd legalább, mint indul el uram.(Elmennek.)