A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Helen Hoang: The Kiss Quotient, Berkley, 2018

Fordította

GOITEIN VERONIKA

Copyright © Helen Hoang

Borítóterv © Colleen Reinhart

Hungarian translation © Goitein Veronika, 2018

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

A borítót az eredeti alapján készítette:

Faniszló Ádám

Szerkesztette: Kalocsai Judit

Korrektor: Drabon Zoltánné

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2018

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

ISBN: 978-615-5763-74-8

Családomnak.

Köszönöm nektek, Ngoa.i, Me., Chi 2, Chi 3, Chi 4,
Anh 5 és 7, hogy a biztos pont vagytok számomra.

Köszönöm, drágám, hogy szeretsz engem,
a minősítgetéseimet, a csípős megjegyzéseimet,
a rögeszméimet meg minden mást is.

Köszönöm, B-B és I-I, hogy hagyjátok anyut írni.
Ti vagytok a legjobb dolog az életemben.

FEJEZET1

– Tudom, mennyire utálod a meglepetéseket, Stella. Szeretnénk közölni veled az elvárásainkat, és elegendő időt adni neked, de mindenesetre tudnod kell, hogy mi készen állunk a nagyszülővé válásra.

Stella Lane tekintete a reggelijéről az anyja bájosan idősödő arcára ugrott. A halvány smink kiemelte a harcra kész, barna szempárt. Ez nem jó jel volt Stella számára. Ha az anyja a fejébe vett valamit, olyan volt, mint egy elszánt méhészborz: makacs, állhatatos, csak épp nem volt szőrös és nem vicsorgott.

– Jó, nem fogom elfelejteni – felelte Stella.

A sokktól kavarogni kezdtek a gondolatai. A nagyszülővé válás gyerekeket jelent. És pelenkákat. Pelenkahegyeket. Förtelem. A kisbabák sírnak, visítanak, mint akiket nyúznak, és még a legjobb füldugó sem segít. Hogy bírnak ennyire üvölteni, amikor olyan aprók? Meg aztán a gyerekhez férj is kell. A férj a megfelelő pasiból lesz, párkapcsolat útján. A párkapcsolat randizással kezdődik. A randizás meg szexet jelent. Stellát kirázta a hideg.

– Stella, drágám, harmincéves vagy. Aggaszt minket, hogy még mindig szingliként élsz. Próbálkoztál a Tinderen?

Stella olyan mohón kortyolt a vizébe, hogy véletlenül lenyelt egy jégkockát.

– Nem, nem próbálkoztam – mondta, miután kiköhécselte magát.

Már a Tinder és az azon szervezett randik gondolatától is pánikba esett. Utált randizni. Ahhoz ki kellett lépnie a kényelmes megszokásból, csevegnie kellett, ami zavarba ejtette, és persze ott volt a szex kérdése…

– Előléptetést helyeztek kilátásba – kezdett bele, remélve, hogy ezzel sikerül az anyját valami más témára ráállítania.

– Már megint? – kérdezte Stella apja, és felnézett a Wall Street Journalból a szemüvege fölött. – Hiszen fél éve is előléptettek. Fenomenális.

Stella felderült, és a széke szélére csúszott.

– A legújabb ügyfelünk, egy nagy online kereskedő cég, csodálatos adatsorokat küldött, és egész nap játszhatok velük. Terveztem egy algoritmust, hogy a beszerzési stratégiájukat segítsem. Úgy fest, hogy ez a vártnál jobban bejött.

– És mikor lép életbe az előléptetés? – kérdezte Stella apja.

– Nos… – A Benedict tojásos szendvicsen a hollandi mártás és a tojássárgája összefolyt, és Stella megpróbálta a villájával szétválasztani. – Nem fogadtam el. Vezető ökonometrikus pozíció lett volna, ötfős csapat élén, és sokkal többet kellett volna ügyfelekkel foglalkoznom. Én csak az adatokkal akarok dolgozni.

Az anyja egy legyintéssel elintézte a kijelentést.

– Elkényelmesedsz, Stella. Ha nem adsz magadnak kihívást, nem fognak fejlődni a szociális készségeid. Erről jut eszembe, nincs olyan kollégád, akivel szívesen randevúznál?

Stella apja letette az újságot és összekulcsolta a kezét kerek pocakján.

– Tényleg, mi a helyzet azzal a Philip James nevű fiatalemberrel? Amikor legutóbb találkoztunk vele a vállalati összejöveteleteken, egész kellemes fickónak tűnt.

Az anyja a szája elé kapta a kezét.

– Ó, hogy nekem ez nem jutott eszembe! Olyan udvarias és jó megjelenésű.

– Igen, azt hiszem, az. – Stella végighúzta az ujját a gyöngyöző vizespohár peremén. Valójában neki is eszébe jutott Philip. Nagyképű és nyers volt, de legalább őszinte. Azt nagyra tudta értékelni. – Szerintem van némi személyiségzavara.

Stella anyja megpaskolta a lánya kezét, de utána nem eresztette le, hanem ott hagyta Stella kézfején.

– Akkor talán jól illene hozzád, kislányom. Ha neki is van min dolgoznia a személyiségét illetően, akkor biztosan megértőbben fogadja az Asperger-szindrómádat.

A nyugodtan kimondott szavak Stella számára természetellenesen hangosan csengtek. Gyorsan körbepillantott az étterem kinti, árnyas asztalai mentén, hogy meghallotta-e valaki, aztán csak nézte az anyja kezét a saját kézfején, és erőt vett magán, hogy ne rázza le. A váratlan érintések zavarták, és az anyja ezt jól tudta. Szándékosan csinálta, azért, hogy szoktassa, mert Stella általában idegbajt kapott tőle. Philip talán megértené?

– Majd gondolkodom rajta – mondta Stella és komolyan is gondolta. A füllentést és a halogatást még a szexnél is jobban utálta. És tulajdonképpen szerette volna, ha az anyja boldog, és büszke rá. Bármit is tett Stella, az anyjának sosem volt elég tökéletes, ezáltal a saját szemében is kicsit kevésnek tűnt. Tudta, hogy egy párkapcsolat változtatna a dolgon. Csak épp képtelen volt maga mellett tartani a férfiakat.

Az anyja arca felragyogott.

– Pompás. Pár hónap múlva lesz a következő jótékonysági vacsoraest, amit szervezek, és szeretném, ha ezúttal kísérővel érkeznél. Örülnék, ha Mr. James jönne veled, de ha nem, akkor majd én találok valakit.

Stella összepréselte az ajkát. A legutóbbi szexuális tapasztalata azzal a férfival volt, akivel az anyja hozta össze egy vakrandin. Igen, tényleg jóképű volt, de a humora összezavarta. Kockázatitőke-befektető volt, Stella pedig közgazdász, szóval lehetett volna sok közös vonás és téma, de a férfi nem akart a munkájáról beszélni. Inkább az irodai intrikákat fejtegette, és Stella ezt olyannyira nem tudta követni, hogy meg volt róla győződve, hogy a randi kész katasztrófa.

Amikor aztán nyíltan és teljesen váratlanul megkérdezte, hogy Stellának lenne-e kedve vele szexelni, azért mondott igent, mert utált nemet mondani. Csókolóztak, de Stella nem élvezte, mert olyan íze volt, mint a báránynak, amit a férfi vacsorára evett. Stella nem szerette a bárányhúst, a férfi kölnijétől felkavarodott a gyomra, és nem volt jó az sem, ahogy összevissza tapogatta. Mint minden intim helyzetben, most is leblokkolt. Pillanatok alatt végeztek is. A férfi a használt óvszert a szállodai szoba íróasztala melletti szemetesbe dobta, ami bosszantotta Stellát. Hát nem tudja, hogy az ilyesminek a mosdóban a helye? Aztán még közölte vele, hogy lazítania kéne, majd távozott. Stella el tudta képzelni, mi lenne az anyja véleménye, ha tudná, mennyire katasztrofálisan viselkedik a lánya a férfiakkal.

És most unokákról beszél.

Stella felállt, és felvette a táskáját.

– Indulnom kell dolgozni. – Persze minden határidejével bőven rendben volt, de akkor is szüksége volt a munkájára. Lekötötte a munkaköre, lefoglalta a szellemi nyugtalanságát. Terápia volt a számára.

– Nagyon helyes, kislányom – lelkendezett az apja. Felállt, lesimította selyem hawaii ingét, és megölelte Stellát. – Nemsokára a tiéd lesz a cég.

Stella gyorsan viszonozta az ölelést. Nem bánta, de csak ha ő kezdeményezett, vagy ha volt ideje rá felkészülni. Beszívta apja arcszeszének ismerős illatát. Miért nem lehet minden férfi ilyen? Az apja számára Stella csodás volt és zseniális, és Stellának sem fordult fel a gyomra az apja illatától.

– De Edward, tudod, milyen egészségtelen megszállottsággal veti magát a munkájába Stella. Ne bátorítsd! – mondta az anyja, aztán Stellára pillantott, és gondterhelt anyához méltóan hatalmasat sóhajtott. – Hétvégén társaságba kellene menned. Ha több férfival ismerkednél, tudom, hogy megtalálnád az igazit.

Apja csókot nyomott Stella homlokára, és a fülébe súgta:

– Bárcsak én is dolgoznék!

Stella a fejét rázta, amikor az anyja megölelte. Nyomta a gyöngysor, amit állandóan viselt, és a Chanel No.5 illata körbelengte. Három másodpercig tudta elviselni az édes parfümöt, aztán hátralépett.

– Jövő hétvégén találkozunk. Sziasztok. Puszi.

Integetett a szüleinek, aztán kilépett Palo Alto belvárosának puccos étterméből, és végigsétált a fákkal és elegáns boltokkal szegélyezett járdán. Három napsütötte háztömbbel odébb egy alacsony irodaépülethez ért, itt volt a világon a kedvenc helye: az irodája. A harmadik emeleten a bal sarokban volt az ablaka.

Táskáját az érzékelőhöz emelte, kattant az ajtó, és ő besétált az üres épületbe. Élvezte magas sarkú cipője kopogásának magányos visszhangját a márványon, ahogy elment a kihalt recepció mellett, és hívta a liftet.

Az irodájában elkezdte kedvenc tevékenységét. Bekapcsolta a számítógépet, begépelte a jelszót és már indult is a gép. Amíg töltötte a programokat, Stella a fiókba tette a táskáját és a konyhába ment, hogy egy pohár vizet hozzon. Levette a cipőjét és az íróasztal alá tette, mint mindig. Leült.

Bekapcs, jelszó, táska, víz, cipő, leül. Mindig ebben a sorrendben.

A SAS (Statistycs Analysis System) automatikusan betöltődött, és az íróasztalon álló három monitoron adatok sora jelent meg. Beszerzések, kattintások, belépési idők, fizetési módok. Igazán egyszerű. És Stellának ezek többet mondtak az emberekről, mint az emberek maguk. Kinyújtotta az ujjait és alig várta, hogy munkához lásson a fekete, ergonomikus billentyűzeten.

– Ó, szia, Stella! Gondoltam, hogy te leszel itt.

Stella hátranézett a válla fölött, és cseppet sem örült az ajtón bekukucskáló Philip James látványának. Világosbarna haja szigorúan rövidre volt nyírva, és kihangsúlyozta erős állkapcsát. Galléros pólója feszült a mellkasán. Üde volt, stílusos és eszes; pont ilyen férfit képzeltek el neki a szülei. És most rajtakapta, hogy kedvtelésből dolgozik a hétvégén.

Stella elvörösödött, és feljebb igazította a szemüvegét.

– Te meg mit keresel itt?

– Bejöttem, mert itt felejtettem valamit tegnap. – Elővett egy zacskót és meglóbálta. Stella meglátta a Trojan óvszermárka óriási feliratát. – Jó hétvégét! Az tuti, hogy az én hétvégém remek lesz.

Stellának eszébe jutott az iménti reggeli a szüleivel. Unokák, Philip, további vakrandik, siker. Megnyalta a száját és gyorsan megpróbált mondani valamit. Bármit.

– Tényleg óriáscsomagot kellett venned ebből?

Amint kimondta, máris kirázta a hideg.

Philip igazi seggfej-mosolyt villantott, de szép, fehér fogai kicsit enyhítettek rajta.

– Legalább a felére tuti szükségem lesz ma este, mert a főnök új gyakornoka randira hívott.

Stella alaposan meglepődött. Hiszen olyan félénknek tűnt az a lány. Ki gondolta volna, hogy ilyen bevállalós? – Vacsorázni mentek?

– Szerintem lesz más is. – Philip világosbarna szeme felcsillant.

– Miért vártad meg, hogy ő hívjon el? Miért nem hívtad te? – Stella úgy tudta, hogy az ilyesmiben a férfiak szeretnek kezdeményezni. Vagy mégsem?

Philip türelmetlen mozdulattal visszatömködte az óvszercsomagot a szatyrába.

– Friss diplomás. Nem akartam cukrosbácsit játszani. Amúgy meg tetszenek az olyan nők, akik megszerzik, amit akarnak… főleg az ágyban. – Alaposan végigmérte Stellát, tetőtől talpig, és úgy vigyorgott, mintha belátna a ruhája alá. Stella zavartan feszengett. – Mondd csak, Stella, még szűz vagy?

Stella visszafordult a számítógépéhez, de az adatok most nem álltak össze. A programozó képernyőn felvillant a kurzor.

– Nem mintha bármi közöd lenne hozzá, de nem, egyébként nem vagyok szűz.

Philip belépett Stella irodájába, csípőjét az íróasztalnak támasztotta, és kétkedő pillantást vetett rá. Stella a szemüvegét igazgatta, pedig el sem csúszott.

– Tehát a sztár ökonometria-szakértőnk már túl van rajta. Hányszor? Háromszor?

Stella sosem ismerte volna be, de Philip pontosan eltalálta.

– Tényleg semmi közöd hozzá, Philip.

– Fogadnék, hogy csak fekszel ott, és lineáris regressziófüggvényekre gondolsz közben. Ugye, Ms. Lane?

Stella pontosan ezt csinálná, ha adatokat tudna feltölteni az agyába, de ezt sem volt hajlandó beismerni.

– Elfogadsz egy tanácsot egy tapasztalt férfitól? Gyakorlat teszi a mestert. Ha jó vagy az ágyban, jobban fogod élvezni, és ha jobban élvezed, a férfiaknak is jobban fogsz tetszeni. – Philip elindult kifelé, lengetve a szatyornyi óvszert. – Kellemes munkahétvégét, Stella!

Amint végre távozott, Stella indulatosan bevágta az ajtót. Megrezzent a hangos csapódásra. Izzadt tenyerét a szoknyájába törölte, és a lélegzésére koncentrált, hogy megnyugodjon. Amikor leült, még mindig túl zavart volt ahhoz, hogy dolgozni tudjon.

Vajon Philipnek igaza lenne? Gyakorlat teszi a mestert? Tényleg a tapasztalatlansága miatt nem szereti a szexet? Talán ez is csak egy olyan szociális készség volt, amit kis erőfeszítéssel elsajátíthat, mint a csevegést, a szemkontaktust és az etikettet.

De hogy lehet a szexet gyakorolni? Rá nem tapadtak úgy a férfiak, mint Philipre a nők. Stella eddigi kevés tapasztalata annyira jelentéktelen volt, hogy sem neki, sem a férfinak nem támadt hozzá kedve, hogy megismételjék.

Amúgy is, a Szilícium-völgy tele volt technikai zsenikkel és tudósokkal. A szingli pasik biztos ugyanolyan reménytelen esetek voltak, mint ő. Még ha statisztikailag elfogadható számú partnerrel fekszik is le, talán akkor sem kap mást, mint kellemetlen viszketést és valami betegséget.

Nem. Stellának egy profira volt szüksége.

A profik ügyelnek a védekezésre és nincsenek nemi betegségeik, valamint bőséges tapasztalattal is rendelkeznek. Legalábbis Stella ezt feltételezte. Az átlagos férfiak a személyiségre, humorra és a jó szexre buknak, ami Stellának nem volt erőssége. A profik viszont pénzért csinálják, és Stella igen jól keresett.

A sok szép új adatsorozat elemzése helyett Stella megnyitotta a böngészőt, és beírta a Google-keresőbe: kaliforniai férfieszkort-szolgáltatás.

FEJEZET2

Melyik borítékot kéne kinyitnia először? A vérteszteredményeket vagy inkább a számlát? Michael nagyon komolyan vette a védekezés kérdését, ergo a laboratóriumi eredmények biztosan rendben vannak. Legalábbis elvileg. Bár tapasztalata szerint nem kell különösebb indok ahhoz, hogy csak úgy becsapjon a mennykő. A számla dolog viszont más tészta. Az kétségtelenül mindig szívás.

Nagy levegőt vett, és az idegességtől szinte remegve feltépte a számlát rejtő borítékot. Na, mennyi lesz vajon ebben a hónapban? Tekintete gyorsan a számlarészletező jobb alsó sarkára ugrott, ahol a végösszeget találja. Kis feltörő levegőbuborékok előzték meg a megkönnyebbült sóhajt. Jól van, egyáltalán nem a világvége. A fájdalmak listáján az apró szúrástól a teljes megsemmisülést okozó kínig tartó skálán ezt az „enyhe horzsolás” kategóriájába tette volna.

Akkor viszont ez azt jelenti, hogy nagy valószínűséggel Chlamydiája van.

Lerakta a számlát az étkezőasztala mögött csendesen megbújó fém iratszekrény tetejére, és felnyitotta legutóbbi STD-szűrésének eredményeit. Mind negatív! Kurva nagy mázli!

Megint péntek volt, ami azt jelentette, hogy ma este újra dolgoznia kell.

Itt volt az ideje, hogy hangulatba hozza magát a szexre. Ami nem is annyira egyszerű a szexuális úton terjedő betegségekről és a befizetésre váró számlákról való elmélkedések után. Egy pillanat erejéig eljátszott azzal a gondolattal, milyen is lenne, ha egyszer csak nem érkezne több számla. Szabad lenne végre! Visszatérhetne régi életéhez és – hirtelen a szégyenérzet öntötte el. Nem. Igazából azt akarta, hogy a számlák sohase érjenek véget. Soha.

Michael átvágott olcsó kis lakásán a fürdőszoba irányába, ledobálta magáról a ruháit, és mindeközben megpróbálta a munkája iránt érzett régi szép lelkesedését újraizzítani. A munkáját övező tabu még megtette ezt anno, de az eszkortszakmában eltöltött három év után ez már gyakorlatilag csak munkaügyi klisé volt számára. Bár azért a dolog bosszú aspektusa még mindig elégedettséggel töltötte el valahol.

Na, apa, most nézd meg az egyetlen fiadat!

Kész kínzás lenne ez az apja számára, ha megtudná, hogy Michael pénzért szexel. Hm, ez egy abszolúte lelkesítő gondolat, még ha izgatónak nem is túlságosan izgató. Arra meg ott vannak a szexuális fantáziái. Agyban gyorsan végigpörgette a kedvenceit. Melyikhez is lenne ma kedve? Túlfűtött tanár? Elhanyagolt háziasszony? Titkos szerető?

Nagy lendülettel beindította a zuhanyt, megvárta, amíg a pára egész felhővé sűrűsödik és csak utána lépett be a forró víz alá. Egy mély belégzés, egy lassú kilégzés, és már fel is készítette magát mentálisan. Mi is volt a ma esti kliens neve? Shanna? Estelle? Nem, Stella. Egy ötezresben mert volna fogadni, hogy nem ez a nő igazi neve, de végül is kit érdekel. Az előrefizetést választotta. Majd megpróbál ő is valami különösen kedves gesztust tenni felé. Akkor talán legyen a Túlfűtött tanár variáció.

Fősuli első éve. Már minden előadását lepasszolta, kivéve ezt az egyet, mert Ms. Stella előszeretettel ejtette le a táblaszivacsát, éppen mindig az ő székénél. Michael megragadta a farkát, miközben elképzelte, miként csúszik felfelé a tanárnő szoknyája, amint lehajol, hogy felvegye a szivacsot.

Óra után rádöntötte a tanárnőt arccal lefelé a tanári asztalra, hogy a derekáig húzza fel szoknyáját és meggyőződjön róla, nincs rajta bugyi. Keményen, nagy lendülettel hatolt belé. Ha valaki pont rájuk nyitja az ajtót…

Nagy nyögés közepette elrántotta magáról a kezét, nehogy elmenjen. Töltve volt és készen állt, hogy Ms. Stella végre iskolán kívül is fogadja őt.

Készakarva benntartotta magát a fantáziában végig, amíg lezuhanyozott, megszárítkozott, és kiment a fürdőből, hogy magára vegyen egy farmert, pólót és egy fekete sportzakót. Egy gyors pillantás a félig párás tükörbe, két kézsimítás nedves fürtjei között és már prezentálható állapotban is volt.

Óvszerek, kulcsok, pénztárca. Csupán megszokásból még egyszer gyorsan átfutotta telefonján a mai megrendeléshez tartozó TOVÁBBI MEGJEGYZÉSEK részt.

Kérem, ne használjon ma semmiféle kölnit!

Ez nem esett nehezére. Egyébként sem szerette a pacsulikat. A telefont a többivel együtt a zsebébe csúsztatta és elindult.

Nem sokkal később már a Clement Hotel mélygarázsában parkolt.

Ahogy az ultramodern, letisztult előtéren áthaladt, eligazította zakóján a hajtókákat, és a szokásos első találkozós üdvözlős játékát játszotta fejben, amikor is elgondolja, milyen lehet vajon az aktuális megrendelő.

A ma esti profilon a kliens kora mellett az állt: harminc. Nagyot sóhajtott és felkerekítette inkább ötvenre. Bármi, ami negyven alatt mozgott, mindig csak hazugság volt, kivéve, ha valami csoportos buliról volt szó, de Michael olyanokat inkább nem csinált. A leánybúcsúk mindig jól fizettek ugyan, de a bimbódzó szerelem lerombolásának már a puszta gondolata is pokolian depresszióssá tette. Lehet, hogy szánalmas volt, de ő egy olyan világban akart élni, ahol a menyasszonyok kizárólag majdani férjükkel fekszenek le, és fordítva. Ráadásul a szexéhes nők zajos hordája igen félelmetes volt Michael számára. Az embernek képtelenség volt megvédenie magát, és azok a hosszú körmök vészesen élesek voltak.

Lehet, hogy Stella valami elkényeztetett luxusötvenes volt, aki dekadens élvezettel vetette magát az életben az édességek, a wellness és a fazonra nyírt ridikülkutyák világába. Így aztán biztosan sok mindenben tapasztalt volt, illetve azt preferálta, ha istennőként imádják az ágyban – amivel Michaelnek egyáltalán nem is volt semmi baja. De az is lehet, hogy egy fitt ötvenes lesz, aki a jógát, a zöldturmixokat és a maratoni hosszúságú szexet kedveli, mely utóbbi jobb megterhelést jelent a hasizmainak, mint a mezei súlyzós emeltpados felülések. Vagy esetleg, ami a legkevésbé sem tartozott Michael kedvencei közé, elképzelhető, hogy Stella egy kemény, ázsiai, rámenős típus, aki Michaelt a vietnami–svéd kevert származása miatt választotta, tudniillik nagyon hasonlított Daniel Henney-re, a nagy koreai sorozatok világhírű férfisztárjára. Nyilvánvalóan ez az utóbbi típus saját anyjára emlékeztette Michaelt, ezért miután lefeküdt velük, komoly terápiára volt szüksége egy bokszzsák megértő társaságában.

Miután Michael belépett az étterembe, tekintete a halványan megvilágított asztalok között pásztázott, hogy megtalálja a barna szemű, barna hajú, szemüveges nőt. Mivel korábban, a levelei felbontásánál semmilyen komolyabb tragédiát nem tapasztalt, most cserébe a legrosszabbra készítette fel magát. Tekintete átugrotta az asztalokat, ahol üzletemberek ültek, majd megállapodott egy középkorú ázsiai nőn, aki épp a felszolgáló lányt instruálta végeláthatatlanul részletesen arról, hogy hogyan is kéri a salátáját, miközben tökéletesen manikűrözött ujjaival beletúrt világosra melírozott barna hajába. Michael gyomra összeszorult, de felé vette lépteit. Úgy tűnik, hosszú estének néz elébe.

Dehogy – emlékeztette magát –, hiszen ez itt az egész tanév alatt felgyülemlett szexuális feszültség! Mindketten ezt akarták. Ő is ezt akarta.

Még mielőtt elérte volna a nő asztalát, egy idősebb, csontsovány férfi ült le a nővel szemben és kézen fogta. Zavartan, de megkönnyebbülve kezdett Michael hátrálni, hogy újra szemügyre vehesse az éttermet. Senki sem ült egyedül… csak egy lány egy távolabbi sarokban.

Sötét haja szoros kontyba volt húzva, finom kis orrán szexi könyvtáros szemüveget egyensúlyozott. Sőt, amit Michael eddig látott belőle, pont úgy nézett ki, mintha egy szexi könyvtáros kosztümös filmhez válogatták volna össze. Csinos magas sarkú körömcipő és szürke ceruzaszoknya volt rajta, és alakjának vonalához tökéletesen illeszkedő, derékban szűkített fehér blúz, amit egészen a nyakáig, szorosan felgombolva viselt. Elképzelhető, hogy volt már harminc, de Michael inkább huszonötre saccolta volna. Volt valami üde és egészséges az aurájában mindannak ellenére, hogy harcias elszántsággal vizslatta kezében az étlapot.

Michael zavartan körbenézett a teremben, azt gondolván, hogy tuti kandi kamerás műsort forgatnak, vagy ha nem, akkor biztos itt vannak a haverjai és pukkadoznak a nevetéstől valahol a növények takarásában. De semmi ilyet nem talált.

Közelebb ment, majd megfogta a szék támláját a lánnyal szemben.

– Elnézést kérek, véletlenül nem te vagy Stella?

Ahogy a lány éles tekintetét hirtelen Michaelre vetette, a férfi elvesztette a gondolatai fonalát. A szexi könyvtáros szemüveg a világ leglenyűgözőbb gyengéd, barna szempárját takarta. És az ajkai pont annyira voltak teltek, hogy csábítsanak, de azért még ne vonják el a figyelmet a lány bájos kisugárzásáról.

– Ne haragudj, bizonyára tévedek – mondta Michael, és nagyon remélte, hogy mosolya inkább közvetíti majd elnézéskérését, semmint zavarát. Semmi esélye annak, hogy egy ilyen kaliberű lány eszkortot fogadjon.

A lány pislantott és olyan nagy lendülettel ugrott talpra, hogy meglökte az asztalt.

– Nem, dehogy. Igen, én vagyok az. Akkor te vagy Michael. Megismerlek a profilképedről. – Kezet nyújtott. – Stella Lane vagyok. Üdvözöllek.

Michael ledöbbenve, egy pillanat töredékéig csak meredt a lány nyílt tekintetére és kinyújtott kezére. Nem így szokták őt a kliensek üdvözölni. Általában csak leintették és jelezték, hogy üljön le, de mindezt egy olyan ravaszkás mosollyal és csillogó szemmel, amely azt árulta el, hogy jobbnak gondolják magukat Michaelnél. És persze azt is, hogy mindamellett igen kíváncsiak arra, vajon mit is tud nekik majd nyújtani a férfi. De ez a lány úgy üdvözölte őt, mint… egy partnert.

Miután felrázódott a hirtelen sokkból, kezét a lány kecses ujjai köré fonta és kezet ráztak.

– Michael Phan. Örülök, hogy megismertelek!

Miután a lány kezét elengedte, az bizonytalanul a szék felé mutatott:

– Kérlek, foglalj helyet!

Michael leült és nézte, ahogy a lány a székének ingatag szélére telepszik és hátát olyan egyenesen tartja, mintha karót nyelt volna. Fürkésző tekintettel vizsgálta Michael arcát, de amikor a férfi kérdőn felvont szemöldökét észrevette, gyorsan az étlapra fordította figyelmét. Szemüvegét egy kis fintorral megigazította az orrán.

– Éhes vagy? Én nagyon – mondta Stella, és a kézfeje elfehéredett, mert olyan erősen markolta az étlapot. – A lazac elég jó itt, és a steak is. Az apám a báránysültet szereti ebben az étteremben. – Itt a pillantása hirtelen a férfi tekintetére ugrott, aki még a halovány világítás mellett is észrevette, hogy Stella mennyire elpirult. Megköszörülte a torkát. – Talán hagyjuk a bárányt.

Michaelnek muszáj volt megkérdeznie:

– Miért?

– Véleményem szerint gyapjúíze van, és ha te… vagy amikor mi… – Felnézett a plafonra, majd vett egy mély levegőt. – Egész végig birkákra, báránysültre és gyapjúra tudnék csak gondolni.

– Érthető – válaszolta a férfi egy kis grimasszal.

Amikor feltűnt, hogy a lány már teljesen elveszetten bámulja Michael száját, és nem is emlékszik, hol tartottak, a férfi szélesen elmosolyodott. Tisztában volt vele, hogy a nők azért választják őt, mert jól néz ki. De csak kevesen reagáltak ennyire erősen, mint ahogy most ez a lány. Vicces is volt, de jól is esett neki.

– Van valami esetleg, amit te szeretnél, hogy én ne egyek, vagy igyak? – kérdezte.

– Nem, én könnyű eset vagyok – felelte a férfi egészen könnyed hangon, miközben próbálta nem tudomásul venni a mellkasában a szorító érzést. Biztos csak gyomorsav. Egy sima kis figyelmesség tuti nem okozhatja ezt.

Miután a pincérlány felvette a rendelésüket és elment, Stella a vizét szürcsölgette és finom ujjbegyével geometriai ábrákat rajzolgatott a pohár oldalán kicsapódó, gyöngyöző párába. Amikor észrevette, hogy figyeli, gyorsan visszahúzta kezét és inkább ráült. Úgy elpirult, mintha valami tiltott dolgon kapták volna rajta.

Volt az egészben valami kedvesen megmosolyogtató. Ha nem fizetett volna előre, Michael el sem hitte volna, hogy a lány valóban akarja ezt az egészet. De miért is akarja egyáltalán? Hiszen kéne, hogy legyen barátja… vagy akár férje. Elvei ellenére, miszerint mindig jobbnak látta, ha inkább nem tudta az ilyesmit, most rápillantott a lány asztalon nyugvó kézfejére. Semmi gyűrű. Semmi fehér nyom.

– Van egy javaslatom a számodra – szólalt meg hirtelen Stella, és olyan egyenes tekintettel nézett a férfira, hogy az szinte szúrt. – De szükség van hozzá részedről egy bizonyos szintű elköteleződésre… néhány hónapra. Legalábbis, úgy gondolom. Mert… én azt szeretném… ha arra az időre kizárólagosságot kaphatnék a részedről. Ha ráérsz.

– Egészen pontosan mire gondolsz?

– Először arra válaszolj, kérlek, hogy egyáltalán ráérsz-e.

– Csak péntek esténként dolgozom.

Ez fix volt. Ez a heti egy estényi eszkortmunka is bőven sok volt Michaelnek. Ha több napot kellene csinálnia egy héten, tuti, hogy elvesztené a józan eszét, azt meg most nem nagyon engedhette meg magának. Túl sok ember számított rá.

Ráadásul sosem engedett a klienseknek visszatérő foglalásokat tenni. Akkor elkezdtek kötődni hozzá, és azt Michael ki nem állhatta. Azonban mielőtt még teljesen elutasította volna Stella ajánlatát, kíváncsi volt, vajon mivel is áll elő a lány.

– Eszerint akkor ráérsz a következő pár hónapban? – kérdezte.

– Hát az attól is függ, hogy miről is van szó pontosan.

Szemüvegét feltolta az orrán, és kiegyenesedett.

– Én nagyon rossz vagyok abban… ami a te munkád. De szeretnék javulni benne. És ha valaki tanítana, akkor tudom, hogy tudnék fejlődést mutatni. Azt szeretném, ha te lennél az a valaki, aki engem erre megtanít.

Michaelt a bizarr felismerés csak hullámokban érte el: azt gondolja magáról a lány, hogy béna. Béna a szexben. Azt akarja, hogy Michael korrepetálja őt.

De mégis hogy az ördögbe lehet a szexet tanítani?

– Mielőtt bármit is lefixálnánk, először is le kéne futnunk egy próbakört – próbált Michael kertelni. Hiszen az nem lehet, hogy Stella annyira béna legyen. Ráadásul már ki is fizette a mai estét előre. A mát minimum meg kellett kapnia.

Stella száját elhúzva bólintott.

– Teljesen igazad van. Fel kell állítanunk a kiindulási alapot.

Michael ajkán apró mosoly rándult.

– Stella, te valami tudósféle vagy, ugye?

– Jaj, dehogy. Közgazdász. Egészen pontosan matematikai közgazdász vagyok. Ökonometrikus.

Michael szótárában ez már egyértelműen a zseni kategóriája volt. Egy fura érzés kezdett el bizseregni benne. Kutya legyen, ha nem az okos csajok voltak a gyengéi. Nem véletlen, hogy kedvenc fantáziája is a Túlfűtött tanár volt.

– Bocs, de fogalmam sincs, hogy az mi.

– Gazdasági rendszereket modellezek matematika, illetve statisztikai adatok felhasználásával. Tudod, amikor rendelsz valamit a neten, később kiküldenek neked egy sor e-mailt olyan ajánlatokkal, amik esetleg még érdekelhetnek. Na, én vagyok az, aki segít nekik, hogy ezeket az ajánlatokat specifikálják. Ez most egy folyamatosan változó és nagyon izgalmas terület. – Ahogy minderről beszélt, a lány Michael felé hajolt, és szemei izgatott fényben ragyogtak. Ajka rejtélyes mosolyra húzódott, mintha titkot fedne fel. Valami matekosat.

– Ahhoz a tematikához képest, amit annak idején tanítottam, amikor egyetemre jártam, ez egy teljesen új megközelítés.

Michael nyakán az a fura bizsergető érzés egyre intenzívebbé vált. A beszélgetésük előrehaladtával Stella valahogy egyre vonzóbbnak tűnt számára. Barna szempár, dús pillák, telt ajkak, finom áll, kecses nyak. A férfi szemei előtt hirtelen egy kép jelent meg, amint elkezdi kigombolni a lány blúzát.

Azonban a szokásossal ellentétben most ezt nem rohamlépésben csinálná. Nem akarna csak úgy túllenni az egészen. Dugás, lelépés, rohanás haza. Ez a lány más volt. Az a szikra a szemében, az lehetett az oka. Vele lassan haladna, hogy lássa, képes-e egy másfajta tüzet is fellobbantani a szemében. Hímvesszője nekifeszült a farmernadrágja sliccének, és ez az érzés visszarántotta őt a jelenbe.

Michael bőre forróvá és érzékennyé vált, pulzusa lelkesen dübörgött. Már nem is emlékezett, mikor érzett ilyen izgalmat és lelkesedést utoljára. Pedig nem is arról fantáziált közben, hogy Stella valaki más lenne. Gyorsan emlékeztette magát, hogy mindez szigorúan csak biznisz. Az ő személyes ihletettsége, vagy vágya itt egyáltalán nem kaphatott szerepet. Ez a megrendelés is ugyanolyan volt, mint a többi, és amikor majd vége van, zökkenőmentesen lép tovább a következőre.

Vett egy mély levegőt és beszélni kezdett a legelső dologról, amire hirtelen gondolni tudott.

– Matek szakkörös voltál a gimiben?

A lány belekuncogott a vizébe.

– Nem.

– Fizika szakkör? Vagy talán a sakk-klub?

– Egyik sem. – Mosolya szomorkás volt és olyan gyengécske, hogy Michaelt elgondolkodtatta, miféle középsulis élményt takarhat vajon. Stella visszanézett a férfira. – Hadd találjam ki. Te pedig futballcsatár?

– Nem talált. Apám megingathatatlanul vallotta, hogy minden sport egy nagy hülyeség.

A lány kétkedve vonta fel a szemöldökét.

– Azt igen nehezen tudom elhinni. Nagyon… sportos vagy.

– Ő csak a hasznos dolgokat szerette, mint például az önvédelmi sportot. – Bármennyire is utált egyetérteni az apjával, de figyelembe véve a családi vállalkozásukat, és hogy ő is besegített, bizonyos technikák nagyon is jól jöttek, amikor a bunkó kölykök megpróbáltak belekötni.

Őszinte érdeklődő mosoly ült ki a lány arcára.

– Mit csinálsz? MMA? Kung Fu? Jeet Kune Do?

– Már sok mindent kipróbáltam. De miért van az, hogy úgy tűnik, nagyon jól kiismered magad ebben?

A lány hirtelen újra a pohara aljára szegezte a tekintetét.

– Szeretem a harcművészettel kapcsolatos filmeket és minden ilyesmit.

Michael meglepett kis hangot adott ki, ahogy kezdett leesni a dolog.

– Nem azt akarod mondani… hogy a koreai tévédrámák rabja vagy te is?

A lány oldalra döntötte a fejét és mosolyogva válaszolt.

– De igen.

– Oké, de ne mondd, hogy úgy nézek ki, mint Daniel Henney!

– Tényleg nem úgy nézel ki. Jobban.

Ahogy Michael arcát elöntötte a forróság, kezét megpróbálta nyugodtan pihentetni az asztal szélén. A francba, érezte, ahogy elvörösödik. Miféle hülye eszkort az, aki elpirul?! A lánytesói anno Henney képeivel poszterezték ki az összes szobafalat. Sőt, egy egytől Henney-ig tartó férfi szépségmércét is megalkottak. Úgy döntöttek, hogy ezen a listán Michael egy erős nyolcas volt. Egyébként tojt rá, hol szerepel a sorban, de ez az utóbbi most azt jelentette, hogy ez a lángelme lány neki tulajdonképpen egy tizenegyest adott a tízes skálán.

A vacsorájuk mindeközben megérkezett, ami megmentette a férfit attól, hogy le kelljen reagálnia a lánytól kapott dicséretet. Stella lazacot rendelt, így Michael is. Egyértelmű volt, hogy nem fog báránysültet enni. Gyapjúíz.

A hal jó volt, Michael meg is ette az egészet. Feltételezte, hogy itt minden finom. A Clement Hotel Palo Alto egyik legexkluzívabb szállodája volt, ahol a szobák több mint ezer dollárba kerültek egy éjszakára. Úgy tűnik, az ökonometriában dolgozók minden bizonnyal kurva sok pénz keresnek.

Nézte, ahogy Stella csak tologatja tányérján az ételt és feltűnt neki, hogy minden nagyon mértéktartó volt a személyében. Nem volt rajta semmi smink, rövidre vágott körmét nem lakkozta, ruhadarabjai visszafogottak voltak, bár az igaz, hogy tökéletesen illettek az alakjához. Profi szabómunka lehetett, megrendelésre.

Amikor letette a villáját és megtörölte száját, a lazac fele fogyott még csak el. Ha jobban ismerték volna egymást, Michael szívesen befejezte volna a maradékot. Nagymamája mindig erőltette, hogy a vacsorát az utolsó rizsszemig elfogyassza.

– Ez az egész, amit enni fogsz?

– Ideges vagyok – vallotta be a lány.

– Ne legyél! – Michael ügyes eszkort volt és tudta, hogy Stella jó kezekben lesz. A többi pénteki megbízásával ellentétben, most kifejezetten még várta is ezt a ma estét.

– Tudom, de nem tehetek róla. Csak essünk gyorsan túl rajta, rendben?

Michael szemöldöke egy pillanatra megrándult. Még soha senkitől nem hallott az együtt eltöltött estéjükkel kapcsolatban semmi ehhez foghatót ezelőtt. Érdekes lesz majd megváltoztatni a lány mentalitását.

– Rendben – felelte, és szalvétáját az üres tányérjára fektette, majd felállt. – Keressük meg a szobádat!