Gárdonyi Géza

BOJGÁS AZ VILÁGBA

MÖG MÁS MINDÖNFÉLE

VAGYIS E ZA NYOTZADIK KÖNYVEM,
DE ÚGY IS VAGYOK ÉN MÁN EVVEL MINT AKINEK A
NYÓTZADIK GYERMÖKE SZÜLETIK, HOGY ASZONDI EZ
LÖGYÖN A ZUTÓSÓ

IRTAM ÉN MAGAM
AZ SALYÁT KEZEMMEL
GÖRE GÁBOR
BIRÓ ÚR

EBBÜL A KÖNYVBÜL EZ MÁN A
NYÓTZADIK ERESZTÉS MER MÖ-
GEN ELFOGYOTT

NYOMTATTÁK EBBE A ZESZTENDŐBE
DANTE ÚR
KÖNYVESPÓTZÁRUL KAPKODHATÓ
MÖG MINDÖN KÖNYVES BÓTBUL

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2018

EPUB ISBN 978-963-453-359-7

MOBI ISBN 978-963-453-360-3

TARTALOM

Itt kezdődik

A bárónéval így beszélgettem

Kátsáról is szólok

A högyes ország íjen

Tapasztalat a tiroli országrúl

Szó az nagy Mérgelődésrül

Itt leíródik, hogy milen az a farantzia Város?

A Tejföl Torony

Tapasztalat a párizsi vendégfogadónál

A perzsa Tsászárral igy tanálkoztunk

A mázsáló masina

Mindön huntzutság párisba is

A babilonyok

A sógor is embör, ha ugy fordul a sor

Tilos a kártyázás

A gyesznóval igy jártunk

A hideg-szörszám

Beszélgetés

Itélet

Itélet az Pofon erányába

Itélet

Beszélgetés

A fijammal így jártam

Levél a kohol mérögrül

A barnumi komédiába szörzött tapasztalatok

Beszélgetés

Levél a parádés vizrül

Még ez is Pestön történt

Itt kezdődik

Lyó egésségöt és hasolló lyókat kivánok, továbbá mink is olvastuk, hogy két nímöt möggyalogolta párizst, mégpedig hordóval, hogy guritották maguk előtt. Mondok a sógornak, ahhát okos két embör löhet, hogy úgy indult el, mink is mögtehetnénk, de hogyan is van, hogy mink is mán mindönhol lyártunk, tsak párizsba nem. Hogyan löhet ez?

– Hát aszondi a sógor nagy a világ ö. m. a f. sok falu, sok város tanálkozik benne, valahogy elkerültük ö. m. a f.

Mondok mégis azt a párizs városát kár vót elkerülnünk, mer én arról mán sokat hallottam a zulyságba is sokszor olvastuk. Mög köllene tapasztalni sógor aztat.

– Tapasztajja a ménkü, feleli a sógor, neköm mán ölég vót.

– Hát mondok nem rösteli-e kend, hogy két nímöt többet mer?

A sógor tsak pélpázik, tsak egondókodik, végre is aszondi, gondójja mög kend mennyi tüskébe keveröttünk, mikor amerikát akartuk mögnézni! Nem azt sóhajtozta-e kend is, hogy bár mégögyször rátöhesse a lábát az hazai fődre, ki nem húzhati kendöt hat ökör se Magyar országbúl.

Erre én is pélpázok gondókodok, de mondok aztán párizs nem amerika, a világra szóló kiállitás se kőrösi hetivásár, hanem azt azért tsinájják, hogy még a zokos embör is okosabb lögyön tűle. Hát mondok ha kend nem akar okosodni, elmögyök én magam, de látatlanba nem hagyom sömmiképpen se.

Mögtsováli a fejit, hogy aszondi, tsak az a tengör ne vóna a világon, még most is ha gombótzot öszök, mindig tengörrül álmodok utána, ö. m. a f.

Hogy a sógor a tengört emlögette, magam is nagyot gondókottam, hogy mondok eccör lyártam ralyta, akkor is mingyán láttam, hogy nem magyarnak való. De mán én ojjan embör vagyok, hogy ha valami gondolat belefészkelődik az felyembe, hiába fordulok én az másik ódalamra, mög visszafordít, hát fogom a kalapom, mönök a mestör úrhon, mondok mutassa tsak a főd képit, mőre van az a párizs? messzire van-e vagy közel? mennyi pézzel lyárhatnánk mög azt a párizst?

Elibém terjeszti a mestör a főd képit, hát alig egy arasz párizs budapesttül, tengör mög nincs is közte, tsak ódalaslag.

– No mondok ezt vak embör is möglyárhati. Hát tsak pelejbászolja ki mestör uram, hogy mőre mönnyünk, elviszöm magammal ezt a főd képit, oszt majd eligazodunk rajta.

– De aszondi a mestör mit akarnak? Mikorra odaérnének kentök, vége az kiállitásnak, vasuton lyár oda mindönki.

– De a sokba kerül, mondok.

– Ihol a zujság feleli, ebbe hirdetik, hogy mennyi a kőtség.

Zsebre töszöm a zujságot oszt mondok a sógornak akasza le kend az tarisznyát. Ma beszéjjük mög hogy lássuk-e Párizst vagy ne lássuk?

Kiballagtunk a szőlőbe.

Kiteritöm a zujságot a gyöpre oszt olvasom, hogy aszondi 300-áz 60 korona oda vissza.

Aszondi a sógor, ne is olvassa kend tovább, mert a 300-áz 60 korona után most mán akármi van irva, nem nekünk van irva ö. m. a f.

Mondok ehhát tsakugyan nem nekünk való, de azér tsak elolvastam, hogy oda vissza mindön kőtség benne van 10-iz napra.

Aszondi a sógor, 300-áz koronán három lyó ökröt vöhetök, vagy két lyó tehenet ö. m. a f.

– Hát mondok ez is igaz, de az is igaz, hogy tehenet ökröt mindönkor árulnak, de világra szóló kiállitást nem mindönkor.

Olvasom aztán, hogy aszondi baleset biztositás 10-iz ezör korona, vagyis akit baleset ér 10-iz ezör korona az a felye párnája.

Ez a része a hirdetésnek még leginkább tetszött nekünk, mert az is eszünkbe jutott, hogy pestön a masina tartókra ez van rá irva. Mindönkit érhet szöröncsétlenség.

– Lássa kend mondok még nyerhetünk is, mint a pannarámába.

Hát mán akkor a sógor is jobban högyözte a fülit.

Mondok neki ugatásbul ért az kutya, szóbúl a zembör, gyerünk el abba az utaztató hivatalba, löhet hogy van ott ótsóbbra szabott utaztatás is, mög aztán nem patika az, hogy alkudni ne löhessön.

Hát igy kerültünk föl mögen pestre.

Nagynehezen mögtanáltuk az utaztató hivatalt, oszt mondok, parasztnak való utazás erányába tudakolódnánk.

– Hányan vónának? kérdi a bótos.

– Hát ha nem dörága mondok, akkor ketten, ha pedig dörága, akkor egyen se.

Forgati a sok tzédulát, oszt aszondi, hát 200-áz 25-t korona az ára harmadik osztájon, párizsba, jegyök, külön szoba 10-iz napra való élelmezés belépőjegy a kiállitásra, mindön benne van.

– Mondok a külön szobába nem öggyesülök bele, mert mink a sógorral eggyütt élünk eggyütt halunk.

Aszondi a sógor.

– Mi az a zélelmezés? ö. m. a f.

Aszondi a bótos:

– Röggel kávé, délbe három tál étel, este is.

– No az nem köll, mongyuk, mind a ketten, tarisznyával lyárunk mink még az mönnyek országába is, számitsuk fére a zélelmet mög a külön szobát.

No igy aztán mögalkuttunk 100-áz 80-van koronába, adott is a bótos egy kis könyvet, hogy aszondi ebbül szögygyék ki sorba az tzédulákat.

– No mondok ne siessünk, hanem várlya mög míg egy kis beszélgetésre kimögyünk a kapu alá, hogy möghánnyuk vessük a sógorral a zöggyességöt aztán vissza is gyövünk talán.

Hát ott tanakottunk vagy két óra hosszájig, aztán visszamöntünk, de mán akkor másik zsidó ült ottan. Mögen ulyra keztük az beszélgetést, de 10-z koronával többet számitott, hijába montuk neki, hogy a másik embörségösebben számolt, hát mögen kimöntünk, hogy tanátskozzunk. Mikor mán egy órát tanátskoztunk, mondok, gyerünk most mán vissza mert mögen másik zsidó ül majd a bótba, hát mondok aztán odabe hogy mondok azt a 80-van koronát engeggye el, lögyön kerek 100-áz korona az utazás, de a baleset biztositás is lögyön benne.

Hát lám mijen huntzut a pesti bótos nem hogy engedött vóna, hanem még nekünk köllött két koronával mögtódanunk a kőtségöt, az baleset erányába, hogy azt is elnyerhessük.

A bárónéval így beszélgettem

Mikor székös fehérvárt kajátott a kandoktor, kigyugom a fejemet, hogy mondok hagy lássam ezt a hirös várost ahol a magyar kirájokat ferslóg ládába szokták temetni, hát a városbul nem sokat láttam hanem egy bagonybul látom ám, hogy a méltóságos báróné tarti ki az méltóságos felyit mint valami husvéti kaláts.

Éntöget a kögyes kezejivel, hogy mönnyek oda, valamit mondana, hát leereszködik, kérdöm az kandoktort, hogy mondok, hány pörtzenet?

Aszondi huszonöt. No mondok akkor telik.

Hát odaballagok, köszönök neki, hogy mondok aggy isten jónapot méltóságos asszonyom. Egy tsókot is littyentök a kezire.

Elkérdözi, hogy hova utazok? ű aszondi, tsak sijófokra mögyön, üjjek bé addig hozzá egy kis beszélgetésre, mer maga van.

Hát beültem hozzá, röttentő szép bagony vót, nem lótza vót benne mint a miénkbe, hanem piros bársony divány, mög tyükör az falán kettő, de mög is fizettette a kandoktor a bárónét amér odaültetött, még tán 10-iz koronát is fizetött értem. No gondótam, eddig ezt se tuttam, hogy a zén beszégetésöm ennyit ér székös fejérvártul silyófokig.

Hát szivesen és illendőképpen felelgettem mindönféle kérdésére, tsak azt rösteltem, hogy nem vagyok mögborotválkozva, montam is neki, hogy mondok ha tsak egy órával is előbb tudom, hogy összvetanálkozok Méltóságos asszonyommal, mögborotválkoztam vóna hátul a kiskupétába, mert mőte ugy összekartzolt az borbéjlegény az borbéjok versöngési, azóta a tarisznyámba töszöm a borotvámat is, ha útra kelök.

– Sömmi az aszondi, kedves embör neköm kend igy is.

Oszt nyúti az tzigárétli szivart, hogy gyútsak rá.

– Köszönöm a kögyességit mondok, de gyermekkorom óta nem szivok papirost, mán tsak inkább dohányt pélpálok.

– Hát aszondi gyútson rá akkor az pélpájára tsakúgy mint otthon.

No ennek megörültem, mert mingyán könnyebben ered az szó, mihánt füst is segiti. Hát rágyútottunk ő az tzigárétlit vötte a szályába, én mög kellő tisztösség tudással sörtzentöttem neki a gyútó szálat az tomporomon aztán magam is rágyútottam.

Szétpillantok aztán, hogy hova köpjem mán a pélpám keserűjét, de nem láttam alkalmatos sarkot. No nyitva van a zablak szöröntsére.

De még fele tályán se szittam a pélpámat, káromkodik ám odaki az kandoktor, hogy aszondi.

– A herkentyűjét a parasztjának a felyemre köpköd-e kend?

Mondok hát.

– Minek áll oda? Nem ölég hosszú ez a gőzös, hogy éppen oda áll ahol én pélpázok.

Mögen káromkodik.

– Lassabban mondok, előbb tuggya mög kivel beszél?

– Hát kivel?

Mondom neki.

Hát megörül.

– Hej aszondi inkább köpjék kend az sapkám közepibe, tsakhogy láthatom élő eleven Szöméjös valóságába.

Hát oszt hogy ijen barátságosra fordult a Veszeködés, kihasaltam egykicsit a zablakon, hogy mondok hát hová való? hány gyermöke van? mög másefféle. Tsak azután hogy mögen állomásra érköztünk eszmélköttem, hogy az Méltóságos Asszonnyal is illene mán valamit szólanom. Hát visszaültem az hejemre oszt mondok valami köllemetös beszélgetést kezgyünk, hát mondok.

– Méltóságos asszonyom hány esztendős löhet?

– Bizony aszondi 42-tő is elmultam.

– Tsak? mondok, én bizony öregebbnek véltem 10-iz esztendővel is. Dehát antul lyobb, ha fijatalabb.

Törőgeti a zórát a zsebkendőjével oszt aszondi.

– Hát maga? aszondi.

Bizony mondok azt mán magam is mögkérdözöm etcör az Pelébános úrtól, mer ott bevagyok irva. Etzör mán kérdöztem, de a régön vót. Akkor 35-t éves vótam. Hát hogy hányba születtem azt nem tudom tsak azt tudom, hogy tavasz fele születtem ganalyhordás idején, igy monta édös anyám, mer ő leglyobban emléközött reá.

Igy elbeszélgettünk nagy szép barátságosan.

Hanem duhasztó nagy meleg vót abba a bogonyba is, a kánikulai nap ugy befütött oda is, akártsak kinyér sütő Kemöntzébe utaztunk vóna.

Mondok látom magának is melege van méltóságos asszonyom, de nem is tsuda, takarosan möghizott, mőte nem tanálkoztunk.

Akközbe eszömbe jut, hogy a tsizmaszagot a báróné nem kedveli, hát mondok én is kedvesködök neki, hogy lássa hogy nem vagyok kanász, hát levetöttem mind a két Tsizmámat, oszt bégyugtam az bársony divány alá.