Gondolatok versek

Móricz Virág

2020

Underground Kiadó

www.undergroundkiado.hu Minden jog fenntartva!

FIATAL HARC

FIATAL HARC

Elbukunk százszor,

Hátha megtanuljuk.

Mit hibázunk mindig?

Az csak a végén derül ki.

Mindig újra kezdeni,

Annyira unom már,

De mindig túl kell esni, Akár az unalom árán.

Bolyongani még egy kicsit, Hisz fiatal vagyok.

Hát, hogy tudnék mindent egyből?

A maximalizmus ebben, oly fenyegető.

IGAZ BARÁTSÁG

Küzdelmekben, fájdalmakban, De mégis az örömünkért megharcolva-Dalolva,

Szívünket kitárva,

Zászlónkat kitartva,

Megállunk harcunkban,

S örülünk a holnapunknak.

ÉRZÉKI BÖRTÖN

Tudtam, hogy nem jövök ki jól belőle.

Mégis éreztem megtehetem.

Sokáig nem mertem, de

Mégis mondd mit érek, ha folyton rejtegetem?

Érzékelem a kisebb feszültséget, Lehet csak én képzelem ezt be?

Úgy látom mintha te elfednél mindent teljesen, Vagy csak lefagyasztasz egészemben.

Most már nem tudom mit tehetnék.

Bolyongok az érzéseim tömkelegén.

Hihetetlen, hogy mindig csak ennyi van, Soha nem kapom vissza legalább ugyanazt.

Ignoráljalak, vagy

hagyjam magamban égni, Mígnem saját lelkem lököm ki?

Az értékeket miért nem nézi senki?

Ez is vajon mit ér?

Figyeli ezt valaki, vagy Csak szimplán azt, ami látszik.

Ér- e ez az egész annyit, Amennyit valójában takar?

Ha olvasztóba önteném lelkem, Még az is jobban rám eszmélne.

Sosem úgy néztem emberre, Hogy egyből láttam benne mindent, Szánni időt erre hagyni kellene.

Még csak annyit mondanék,

Nem vágytam erre én, Te jöttél, mint forgószél, S átsöpörted börtönöm ketrecét.

De így is rab maradtam, Érzéseim által fogva tartott, Személytelen agyhalott.

Körözök még egy helyben, Hátha Isten rám les egyszer.

Ösztönben,

Remélem kijutok egyszer, Vagy pont te segítesz, ki Elraboltad láncra vert szívemet.

MÚLTAM ÜLDÖZ…

Múltam üldöz,

Túzzel lövöldöz.

Gyengéim elejti.

Prédává elestem.

Összekötöz vétkemmel,

Ebben örjöngök.

Vége lesz egyszer?

Vagy örökké kesergek,

Ebben a reményben.

RABSÁG

Mozdulnék, ha lehetne

De nem érzek szabadságot Semerre sem.

Hova mehetnék, hisz

Láncok közt vagyok.

Fordulni is csak

nehezen tudok.

Szabadulnék én már,

de folyvást visszatart, Valaki segíthetne,

nem bírom el ezt a

sok terhet.

Azt se látom,

hogyan lehetne.

Merre menjek,

sokat kellene

felejtenem.

Egy kéz sem

nyúlik ki felém.

Csak egy ujjat kérnék, Hogy lássam

Valaki már meglátott.

Kínzó múltat megszüntetni, És végre már nem eltemetni.

A folyton felszínre törő

vádlást is és mindent

Ami már nem számít.

Felállni és remélni.

Az égre nézni és Nem kéne félni.

És csakis az

Istenhez tekinteni.