© Bálint Ferenc, 2020

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Faniszló Ádám

További grafikai munka: Németh Renáta

Szerkesztette: Soós Tibor

Korrektúra: Török Tünde

Tördelés: Dubecz Adrienn

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2020

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

ISBN 978-615-6145-72-7

ELŐSZÓ

A cím magyarázatra szorul, mert nem vagyok felelős, és nem vagyok alkoholista, de egy kívülálló számára úgy tűnhet, hogy mindkettőre törekszem. Bele sem merek gondolni, hogy mi minden szorul majd még pontosításra! Lehet, nem véletlen, hogy az írók írnak, nem a humoristák, mert nekik eszükbe sem jutna magyarázkodni. Márquez bezzeg nem csinált hülyét magából! Nem azzal kezdi a Szerelem a kolera idejént, hogy ez valójában nem is szerelem volt, és főleg nem a kolera idején, hanem azzal, hogy „Ez történt most is: ha keserűmandula-illatot érzett, mindig az üldözött szerelmek sorsára gondolt”{1}. Márquez hitt abban, hogy az írás első mondatában minden eldől. Meglátása szerint az első mondatból meg lehet állapítani, hogy érdemes-e végigolvasni egy könyvet – ezért merem remélni, hogy ezeket a sorokat csak az után olvasod, hogy fizettél a pénztárnál.

Addig is egy világjárvány naplóját tartod a kezedben. Egy olyan időszakét, ami alatt a társadalom kicsit lazábban kezelte, ha valaki alkoholt fogyasztott. Lehet, hogy erre vezethető vissza a merész címadás? Elvégre is, most egy olyan időszakot éltünk meg, amikor az otthonülő lett a hős, a távolságtartó a követendő példa – és persze mindenki ivott. Mert mi mást tudsz tenni, ha folyamatosan össze vagy zárva a szeretteiddel? Megkérdezni, hogy milyen volt a napjuk?

De kezdjük az elején. Lehet, hogy a DNS-ünkbe van kódolva, de valahogy jobban emlékszünk a tragédiákra. Amikor Antall József meghalt, éppen a nagyszüleimnél néztem a Kacsameséket. Az adás megszakításának pillanatában Dagobert bácsi nagyon dühös volt, mert egy tengeri szörny felfalta a fagylaltját, szóval el lehet képzelni, hogy mekkora váltást jelentett ehhez képest Chopin gyászindulója. Egy másik olyan dátum, amit soha nem fogunk elfelejteni, az szeptember 11-e. Aznap egy születésnapi buliba voltam hivatalos, de amikor leomlottak a Világkereskedelmi Központ ikertornyai, már mindenki tudta, hogy ez a nap nem az ünnepeltről fog szólni.

A koronavírus-járványnak nem volt egy jól beazonosítható origója. Mindenkinek máskor kezdődött. Én egy italpult előtt álltam, amikor március 4-én bejelentették az első magyarországi koronavírusos esetet, és emlékszem, hogy rögtön több kérdés is megfogalmazódott bennem. Hogyan lehet ellene védekezni? Mi lesz, ha megbetegszem? Miként érinti a munkám? Lesznek-e lezárások? Oltás? Meddig fog tartani ez a helyzet? És persze felmerült a kérdés, hogy mit igyunk egy világjárvány idején?

Ez utóbbira tudtam a választ. Ahhoz, hogy az immunrendszerünk a lehető legkönnyebben megbirkózzon a betegséggel: semmit. Nem kell Zacher Gábor ahhoz, hogy ezzel tisztában legyen az ember, de amikor azt az üveg száraz Bukolyi pinot noirt leemeltem a pultról, már tudtam, hogy én megint a könnyebbik utat fogom választani. Nem csak egy üveg bort vittem haza. Fogalmazzunk úgy, hogy míg egyesek a lisztet keresték, nekem mások voltak a prioritásaim. Van, aki Krisztus testére esküszik – én a vérre mentem.

A félreértések elkerülése végett, ez nem egy olyan napló, ahol egy ember karanténba vonul, és közben attól retteg, hogy elfogy a piája. Ez egy túlélési tanácstár koronavírus-járványra, de zombitámadás és ufóinvázió esetére is tartogathat hasznos tippeket.

Új időket élünk, és új időkhöz új szabályok kellenek. Így született meg ennek az otthon töltött 62 napnak a története, azaz a Felelős Alkoholista túlélési szabályzata.

#1 LÉGY ZUGIVÓ!

A Bukolyi pinot noir mellé vettem két üveg 2019-es Léglit, két üveg Nyakas Aligváromot, három üveg Káli Kövek rizlinget, ugyanannyi sauvignon blancot, egy Sauska rozét, egy üveg Martinit, valamint sört. Az eladó már tudta, hogy mi a teendő ilyenkor. Gondolom nem először szembesült azzal a helyzettel, hogy valaki a saját testsúlyának többszörösét próbálja hazavinni alkoholból. Tudta, hogy nem lesz könnyű megmozdítani ezt a mennyiséget, de legalább minden második borosüveget beletekerte egy papírba, hogy ne koccanjanak össze hazafele.

Nem szeretem azt a koccanó hangot. Nincs rémesebb annál, mint amikor elmész valaki mellett, és összekoccan két üveg a táskádban. Mert az a koccanás nem csak egy egyszerű hang! Jár vele a megbélyegzés, picike megvetés és leheletnyi sajnálat is. Három az egyben… Legalább két üveg ital van ennek a részeges disznónak a táskájában, és nemsokára megissza! – gondolja, miközben továbbmegy, és fogalma sincs még arról, hogy az az ember, akit lenéz, a körülmények hatására nemsokára hős lesz. De ott még nem tartunk…

A bevásárlásból hazaérve nyolc e-mail fogadott. A levelek többsége egy-egy márciusi előadás elmaradásáról vagy halasztásáról szólt, de volt egy olyan is, amelyben arra kértek, hogy vegyek fel egy videót, amelyik a kézmosás fontosságára hívja fel a figyelmet. Mert amennyiben helyesen mossuk a kezünket, már áprilisban visszatérhet az élet a rendes kerékvágásba, májusban pedig már emlékezni sem fogunk arra, hogy mennyi fejfájással járhat egy rosszul időzített tüsszentés. Legalábbis a mailben ezt hazudták.

Úgy döntöttem, leforgatom a videót. Semmiség ez egy olyan ember számára, aki hatévesen csirkéket altatott, gimiben békákat operált, majd, Gregory House-nak hála, a tévéből tanult meg golyóstollal intubálni.

Fogtam a telefonom, bekapcsoltam a kameráját, és elkezdtem kezet mosni. Remekül ment – hirtelen nem is tudtam eldönteni, hogy a tapasztalat tette, vagy a született tehetség. Az általános vélekedés szerint egy kézmosás addig tart, ameddig kétszer elénekled a Happy Birthday to yout. Ám ahogyan ismét folyékony szappant nyomtam a kezemre, meggyőztem magam, hogy itt az idő egy újabb tét nélküli lázadásra. A Boldog szülinap helyett elkezdtem dúdolni, hogy „Napfény járja át a szívem újra, csak egy szál bikinit hoztam el az útra. Újra érzem a balatoni lázat, Budapest várhat, míg vége van a nyárnak…” Gondolom ilyen egy humorista: akkor sem tud komolyan venni egy kézmosást, ha az élete függ tőle.

Feltöltöttem a videót a Facebookra, s ha már a világhálón voltam, megnyitottam a Dumaszínházas naptárat. Azt, amelyikben az előadásokat tartom számon. Lassan egy hete, hogy utoljára felléptem, és arra gondoltam, hogy ha nem találok valamit, ami leköti az energiámat, be fogok dilizni. Én leszek az a hülye, aki mindennap más 4F Club dalra mos kezet az interneten. Szép jövő, nem? Talán ez volt az a pont, amikor elhatároztam, naplót írok arról, hogy mit iszom, terápiás jelleggel. És ha már ott vagyok a billentyűzet előtt, megpróbálom kideríteni, hogy mennyit ér egy humorista közönség nélkül.

Vagy marad a B terv: kezet mosok 4F Clubra.

Így utólag könnyű döntésnek tűnhet, hogy a naplóírást választottam, de ha őszinte akarok lenni, a B tervet sem vetettem el egyből. Utánanéztem, hogy a Balatoni láz mellett mire lehet még tisztálkodni, és arra a megállapításra jutottam, hogy Sallai János, Vandulek Zoltán és Lányi Lajos szövegei, hogy mást ne mondjak: zavarbaejtőek. Egyszerűen nem lehet olyan szövegekkel higiéniai előírásokat népszerűsíteni, hogy:

„Leesett az állam,
olyan jó volt nálam,
aztán rögtön azután
a pólóját lecibáltam”.

Nem. Egyszerűen nem lehet. Maradt a napló.

Érdekes, hogy mikor tavaly télen felfigyeltem az első kínai megbetegedésekre, még nem gondoltam volna, hogy egyszer majd ezért nem lépek fel Kalocsán. Pedig Kalocsa és Vuhan messzebb van egymástól, mint Makó Jeruzsálemtől, és mi, magyarok, ebben mérjük a távolságot. Ugyanakkor Kalocsa és Vuhan között több a hasonlóság, mint hinnénk! És itt nem arra célzok, hogy Kalocsán a legmagasabb az egy főre jutó, külön sávon haladó kerékpárutak métere az országban. (Forrás: Wikipédia) Pedig igen! Hajrá Kalocsa!

Arra célzok, hogy ugyanazon a Spotify-alkalmazáson hallgatjuk ugyanazt a Stormzy Vossi Bop számot. A Windows-os Dell laptopunkkal töltjük le ugyanazokat az Apple-tévés sorozatokat. Ugyanannak a Netflixnek a Stranger Thingsét nézzük, miközben Domestosszal súroljuk a Ciffes üveg fülét, mert ki tudja, ki fogta meg… A világ határok nélküli lett, és bele kell törődnünk abba, hogy a vírusainkat sem fogja megállítani egy sorompó.

Mint mindig, azért van remény. A megoldás onnan jön, ahonnan senki sem várja: tőlünk. Itt lépünk a képbe mi, Felelős Alkoholisták, akik eddig kijártunk inni, mert úgy nem alkoholizmus, hanem szociális interakció, rokonlátogatás, meccs. Vessünk véget a rosszalló tekinteteknek, lemondó sóhajoknak, elítélő pillantásoknak! Tegyünk jót! Ne terjesszük a vírust, igyunk otthon! A világ hálás lesz nekünk, amikor ez az egész véget ér.

Az ismeretlen katona mintájára lehet, még szobrot is emelnek nekünk, az Ismeretlen Felelős Alkoholistának, nekünk, akik 2020-ban, estéről estére egy pohár száraz Bukolyi pinot noirral megállítottuk a koronavírust.

Igyunk a holnapra!

(MEGJEGYZÉS: Írás közben pinot noirt ittam, és meghallgattam Stormzy Vossi Bop című számát. Ami a tartalékokat illeti, van még 2 kg lisztem és 14 guriga WC-papírom, de a kettő között nincs összefüggés.)

#2 NE ESS PÁNIKBA!

Beírtam a „mit lehet kedd este csinálni Budapesten” sort a keresőbe, de nem az jött ki, hogy semmit. Az éjszakai élet kategóriában most a Rumpus Tiki Bár áll az első helyen, de könnyű úgy nyerni, hogy nincs olyan, hogy éjszakai élet. A kimutatások szerint februárban Kobe Bryant kosárlabdázóra kerestünk rá a legtöbben, de van egy olyan megérzésem, hogy ebben a hónapban gyökeresen megváltoznak a böngészési preferenciáink. Mi ez a betegség? Hogyan lehet elkerülni, hogy belehaljunk? Ki ez a nő, akivel együtt élek? Miért mondja ezt nekem? Miért mondja már megint ezt nekem? Mit tegyek, hogy abbahagyja? Vajon ezt az életet szerettem volna magamnak? Honnan tudom, hogy boldog vagyok? Vajon boldog vagyok? Dolgoznak-e járványhelyzetben a válóperes ügyvédek?

Miközben ezt a bekezdést írom, a párom a számítógép képernyőjére pillant. Pontosítok, hogy ezek nem az én kérdéseim, egy barátom számára érdeklődöm. A feszültséget egy Martinival oldom. Készítek egyet jéggel és citrommal, mert olívabogyóm nincs hozzá…

Megint fellapozom a Galaxis útikalauzt. Tegnap vettem le a könyvespolcról, és jólesik újra elolvasni. Az alkohol az útikalauzban is szerepel, mint olyan valami, ami intoxikáló hatással lehet egyes szénalapú létformákra, és szerintem az író itt rám is gondolt. A könyv azt írja, a legjobb ital a pángalaktikus gégepukkasztó. A szerző részletesen ismerteti, hogy hogyan lehet elkészíteni, de persze, hogy ehhez is kell olívabogyó. Ez az én szerencsém! A lényeg, hogy ne essek pánikba.

Elolvasom az összes hírt a járványról. A lényeg, hogy ne essek pánikba. Elolvasom, hogy milyen tünetekkel jár a betegség. Másodpercek alatt nyolcból hatot magamon is felfedezek. Kísérletképpen megnézem, hogy milyen tünetekkel jár a méhrepedés. Az is stimmel. Koronavírus, méhrepedéssel. Ez az én szerencsém! És nincs olívabogyóm se!

Azt írja egy honlap, hogy a Moldovai Köztársaságban egy fiatal pár fertőzötten jött haza külföldről a falujába, ezért a hatóságok azt javasolták nekik, hogy ne menjenek sehová. Pár napon belül az egész rokonságuk megbetegedett, úgyhogy elkezdte fúrni a kíváncsiság a hatóság oldalát, hogy hogyan történhetett mindez.

– Tisztelt hölgyem, uram! Esetleg meglátogattak valakit a faluból a karantén ideje alatt? – kérdezték tőlük.

– Isten őrizz!

– És akkor hogy fertőződhetett meg a fél falu?

– Ők látogattak meg minket…

Igazat kell adjak annak az ismerősömnek, aki szerint ez több, mint egy járvány – ez egy IQ-teszt. Carlo M. Cipolla, a kaliforniai Berkeley Egyetem profeszszora 1976-ban közzétett egy tanulmányt, amiben meghatározta az emberi hülyeség öt alaptörvényét. Az az első, hogy mindig, mindenki alábecsüli a környezetében élő hülyék számát. Ez az én szerencsém. A lényeg, hogy ne essek pánikba…

Miközben rendrakással próbálom elterelni a figyelmem a helyzet kilátástalanságáról, a kezem közé kerül egy régi Fedél Nélkül magazin. Eszembe jut, hogy egyetlen hírt sem láttam a hajléktalanokról. Sokan idősek, gyenge az immunrendszerük és nincs háziorvosuk. Nekik van, aki segít? Rájuk gondol valaki? Számtalan kérdés cikázik a felelős énemben, de az alkoholista mivoltom mindössze arra kíváncsi, hogy mit éreznek, amikor egy száraz portugieser vörösbor címkéjén azt olvassák, hogy szobahőmérsékleten fogyasztandó?

„Ne ess pánikba!” – javasolja Douglas Adams.

„Digitális detox” – közli Catherine Price.

Könnyű azt mondani! – gondolom én.

Korlátlan internet-előfizetésem van, de elküldöm az SMS-t a Telenornak, hogy kérem azt a 100 giga ingyen netet, amit felajánlottak. Gondolkodom picit a helyzet abszurditásán: nem tudom, miért csinálok ilyet. Aztán rádöbbenek, hogy magyar vagyok – kell ennél több magyarázat?

A UPC írja, hogy feloldotta a zárat a filmcsatornákról. Lecsekkolom: tényleg. Megnézem, hátha a pornócsatornák is mennek. Nem mennek. Pedig igazán lehettek volna nagyvonalúak, gondolom, aztán eszembe jut a 100 giga net a Telenortól…

Mindennek megvan a helye és ideje.

A pániknak is. Először jön az elviselhetetlennek megélt, rossz közérzet, menekülési kényszer, kontrollvesztés, légszomj, szapora szívverés, szédülés, émelygés, gyengeség, majd elmúlik. A légszomj lesz a legrosszabb – főleg nekünk, akik másfajta szomjúsághoz vagyunk szokva. De az a legjobb, hogy elmúlik.

Kortyolok egyet a maradék Martinimból, és elhatározom, hogy kevesebb hírt fogok olvasni a járványról. Úgy érzem nélkülem is csodálatosan megvan, minden tévé őt közvetíti, még Lovasi is megénekelte 2003-ban.

Pánik helyett olvasni fogok. Kezdetnek befejezem a Galaxis útikalauzt, de mivel most fontos a sikerélmény, elhatározom, hogy utána rövidebb dolgokba fogok belekezdeni. Mint a Tóték, a Szigorúan ellenőrzött vonatok, vagy a régi lakásunk liftjének a szabályzata. Egyáltalán nem viccelek, ami az utolsót illeti. Rövid, frappáns írás, szerzője ismeretlen. Így kezdődik: „A liftben dohányozni tilos!”.

Ez, ugye, korrekt? Olvasom tovább. „Tilos a liftbe nyílt lánggal belépni!” Eddig érthető, ne vidd magaddal a disznóperzselőd. De ki gondolta volna, hogy egyszer a harmadik mondatnak is lesz létjogosultsága? „A liftet tilos fertőző betegnek használni!” Hogy van ez? Mire gondol majd a koronavírusos, miután rágyújt a földszinten a perzselőjéről? „Mostantól mehetek a francba a lépcsőn?!”

(MEGJEGYZÉS: Írás közben száraz Martinit ittam, jéggel, citrommal, olívabogyó nélkül, továbbá meghallgattam Kispál és a Borz Csillag vagy fecske című dalát. Ami a tartalékokat illeti, a liszt és a WC-papír állományom nem változott számottevően.)

A FELELŐS ALKOHOLISTA TÚLÉLÉSI SZABÁLYZATA

#1 Légy zugivó!

#2 Ne ess pánikba!

#3 Ne csak a poharad emeld!

#4 A sörkorcsolya nem sport

#5 Kapcsolj ki!

#6 Kutyaharapást szőrével

#7 Ha nincs csapolt, dobozost

#8 Hanyagold a hazait!

#9 Ne pazarolj!

#10 Intézményesítsük az ivást!

#11 Ismerkedj otthon!

#12 Ne légy hülye!

#13 Hazudj, ha kell!

#14 Tervezz előre!

#15 Pihenj!

#16 Igyunk vizet, prédikáljunk bort

#17 Segíts!

#18 Tartsd közel a barátaidat, de még közelebb az ellenségeidet!

#19 Vessz össze másokkal!

#20 Találd meg az utad!

#21 Merülj el!

#22 Vegyél húst!

#23 A nevetésnek sírás lesz a vége

#24 Lesz még rosszabb!

#25 Tele a tankot!

#26 Ne vitatkozz részegen számítógéppel!

#27 Az ablakmosó folyadék nem a barátod

#28 Merj változtatni!

#29 Kémkedj magad után!

#30 Fogadjunk!

#31 Figyelj a testedre!

#32 Álmodj, ha tudsz!

#33 Ne csak pötyöréssz!

#34 Olvass, és soha nem leszel egyedül

#35 Tanulj portugálul!

#36 Törj nyelvet!

#37 Tervezz bosszút!

#38 Van, hogy nem kell tartani a távolságot

#39 Aludj okosan!

#40 Filmezz ágyban!

#41  Álmodj, ha mersz!

#42 Gondolkodj az élet értelmén!

#43 Válts bérletet!

#44 Lepd meg magad valamivel!

#45 Sajnáld önmagad!

#46 Ne aggódj!

#47 Válts perspektívát!

#48 Kezdj el egy digitális tisztítókúrát!

#49 Van, hogy tartani kell a távolságot

#50 Merj nagyot álmodni!

#51 Dolgozz!

#52 Áldozz egy percet a névtelen hősöknek!

#53 Beszélj hozzá!

#54 Óvakodj a robottól!

#55 Élj az új lehetőségekkel!

#56 Készülj a legrosszabbra!

#57 Vízben az igazság

#58 Merjünk kicsik lenni!

#59 Ne légy gyerekes!

#60 Vigyázz a szavakra!

#61 Úszd meg!

#62 Minden jó, ha vége van

{1} Székács Vera fordítása