A fordítás az alábbi mű alapján készült:

Kendall Ryan: The Room Mate (Roommates #1), 2017

Fordította

MEDGYESI CSILLA

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

Szeress és hazudj, 2018

Szeress és akarj, 2019

Szerelem első érintésre, 2019

Szeretni mindenáron, 2019

Az éjszaka ura, 2019

Fagyos szenvedély, 2020

Tüzes szenvedély, 2020

Szexi szelfi, 2020

Copyright © 2017. The Room Mate by Kendall Ryan.

Published by arrangement with Bookcase Literary Agency.

The moral rights of the author have been asserted.

Hungarian translation © Medgyesi Csilla

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Faniszló Ádám

További grafikai munka: Németh Renáta

Szerkesztette: Komor Kata

Korrektúra: Drabon Zoltánné

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2020

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

ISBN 978-615-6067-97-5

ELŐSZÓ

Visszatekintve az elmúlt két hónapra, csak csodálkozni tudok azon, hogyan juthattam el odáig, hogy itt állok a pasi felett egy benzineskannával és egy doboz gyufával a kezemben.

Ez nem én vagyok, nem ezt az utat kellett volna bejárnom, mégis megtörtént – összejöttem egy férfival, aki soha nem lesz az enyém, és közel járok egy súlyos bűncselekmény elkövetéséhez.

Az embert őrült, irracionális tettekre sarkallja a szerelem. Kétlem, hogy lett volna erőm nem beleszeretni, bár tudtam, mi lesz a vége. Egyszerűen volt benne valami, ami vonzott. Valami varázslatos és elemi.

Még most is kívánom őt, ahogy lenézek a mozdulatlan testére. Furcsa pillanatot választottam arra, hogy beismerjem a szerelmemet, az biztos.

Megcsapja az orromat a benzin erős bűze, és visszaránt az ábrándozásból. Ideje cselekedni.

ELSŐ FEJEZET

Cannon

Különleges és csodálatos izom a szív. Nem lehet élni és szeretni nélküle, a legtöbb ember mégsem gondol rá túl gyakran. Nem gondol a megbízható, hűséges szervre, amely naponta több százezerszer ver. A legtöbb ember valószínűleg nem is tudja, hogy egy nő szíve percenként nyolccal többet ver, mint egy férfié, vagy hogy a két kamrája pumpálja a vért a szervezet minden egyes sejtjébe, a szaruhártyát kivéve.

De a szív néha idegesítő is tud lenni. Olyasmit érzünk miatta, amit nem akarunk, olyasmit mondunk vagy teszünk, ami nem állt szándékunkban. Nekem újabban a szív okozta minden problémámat. De ebben a szent pillanatban nem a szívem miatt aggódtam. Hanem egy tőle távolabb és lejjebb található testrészem miatt.

Szeretem a vaginákat. Komolyan. De az izgalmas estét számomra nem az jelenti, hogy egy olyan öreg példányt bámuljak, amelyik akár a nagymamámé is lehetne. Kösz, nem.

– Minden remekül fest, Mrs. Thurston. – Levettem a gumikesztyűt, felálltam, kidobtam a szemetesbe, aztán segítettem neki felegyenesedni a vizsgálóasztalon.

Megigazította a bifokális szemüvegét, és szemérmesen rám mosolygott.

– Köszönöm, hogy ilyen kellemessé tette a vizsgálatot. Törvényben kellene előírni, hogy minden nőgyógyász úgy nézzen ki, mint maga.

– Köszönöm – kuncogtam. – De nem vagyok nőgyógyász. Csak medikus vagyok nőgyógyászati gyakorlaton.

Aminek holnap vége, hála istennek. Több vaginában jártam az elmúlt négy hét alatt, mint az egyetem négy éve alatt összesen. És ez nem semmi, nekem elhihetitek.

De jó ideig a gyakorlat alatt fogok csak közelebb jutni bármiféle puncihoz. Három napja fogadtam távolságtartást, miután a legfrissebb hódításom megbolondult.

A csaj vad volt az ágyban, ami tökéletes szexpartnerré tette, de a jelek szerint őrültebb volt, mint gondoltam. Esküdözött, hogy lelki társak vagyunk, pedig még a családnevét sem tudtam, vagy azt, hogy melyik csapatnak szurkol. Közöltem vele, hogy az elmúlt pár hét remek szórakozás volt, de vége.

Két nappal később betörtek a lakásomba, és szinte mindenemet tönkretették. Hipóval öntötték le a kanapémat, az ágyamat és a ruháimat, szétverték a laptopomat és a tévémet. A csaj jelenleg éppen rendőrségi őrizetben tartózkodik, én pedig egy haveromnál húztam meg magam, és próbáltam eldönteni, hogy mit tegyek. A főbérlő úgy döntött, hogy túl sok bajjal járok, és ezért kilakoltatott. Új lakást pedig nehéz keresni, ha az ember tizenkét órás műszakban dolgozik.

A farok, egy jó farok megőrjíti a nőket. Megbolondítja a szívüket, elhiteti velük, hogy halálosan szerelmesek, és belevájják a karmukat az emberbe. Nem engedhetek meg magamnak még egy ilyen kaotikus helyzetet. Össze kell szednem magam, és a tanulásra meg a jövőmre koncentrálni. Szakterületet kell választanom, és rezidensnek jelentkezni, és már így is majdnem kifutottam a határidőből. Az anyám és a nővérem számítottak rám. Ők voltak számomra az igazán fontosak, nem pedig a nők hajkurászása. Ez magától értetődött. Vége a nők legpuhább testrészének selymesen meleg tökéletességében töltött éjszakáimnak. Legalábbis, amíg végzek, és találok magamnak egy jó rezidensi állást.

Anyu és Allie túl sok áldozatot hozott értem. Keményen dolgoztam, ösztöndíjat szereztem, jó jegyeket kaptam. Nem veszíthetek el most mindent… Túl sokat csajoztam, és keveset robotoltam. Persze jó móka volt a farkammal gondolkodni, amíg tartott a dolog, de nem érte meg, hogy mindent elveszítsek miatta. Össze kell szednem magam, kihasználni az egyik legjobb egyetemen szerzett tudásomat, és reménykedni, hogy még nem késtem el ezzel.

Ja… az új Cannon Roth megfontolt lesz, összeszedett, és ami a legfontosabb: cölibátust fogad. Meg kell elégednem azzal, hogy mintát veszek a Mrs. Thurstonhoz hasonló hetvenéves hölgyektől egy óriási „fülpiszkálóval”. Nem valami kielégítő, de mostantól ez lesz az életem.

Leültem a páciensemmel szemben, és beírtam a laptopba a megjegyzéseimet.

– Bárcsak minden pácienssel olyan könnyű lenne, mint magával, Mrs. Thurston.

– Könnyűnek nevezett? – kacsintott rám.

– Köszönés után azonnal a szoknyája alá nyúltam – vigyorogtam vissza rá.

Elkerekedett a felügyelő orvos szeme, de Mrs. Thurston csak felnevetett, én pedig elvigyorodtam a mély, torokból jövő kacaja hallatán.

– Nagyon köszönöm. – Felém nyújtotta ráncos, májfoltos kezét, és megszorította az enyémet. – Már nagyon régóta nem bánt velem orvos úgy, mint egy átlagos beteggel. Remek orvos lesz majd egyszer magából.

Mosolyogva fogadtam a bókot. Nem először mondták már nekem, hogy a viselkedésem megkönnyíti a páciensek dolgát. És nem élném túl a tizenkét órás ügyeleteket és a kialvatlanságot, ha nem érezném jól magam a betegekkel. Néha brutális az orvosok élete.

Kikísértem a folyosóra dr. Haslettet, és bólintottam, amikor mondott valamit a minta teszteléséről. Aztán a helyes kis nővér rám kacsintott, a tekintete levándorolt a műtősruha elejére, és szinte biztos voltam benne, hogy megindult a nyála a farkam körvonala láttán. Két másodpercre voltam attól, hogy berángassam a raktárba egy gyors menetre, de hamar észhez tértem.

A francba. Alig öt perce fogadtam cölibátust, és máris kísértésbe estem, hogy megszegjem a fogadalmamat. Mi ütött belém? Az ötlet nyilvánvalóan halálra volt ítélve… vagyis valami másra volt szükségem. Valami olyasmire, amit képes leszek betartani. Elmosolyodtam, és egyenesen elsétáltam a nővér mellett, miközben új terv körvonalazódott a fejemben.

Három egyszerű szabályt kell követnem, ha szexet akarok. Csak egyéjszakás kaland jöhet szóba, még a partnerem nevét sem akarom tudni, és nem fogom elkérni a telefonszámát sem. Ha ezeket a szabályokat követem, akkor biztosan mind csak egy futó kaland lesz, és a csaj nem esik belém utána. Vagyis szó sem lehetett arról, hogy megfektessem a csinos nővéreket, akikkel egy kórházban dolgozok.

Úgy éreztem, visszanyertem végre némileg az irányítást, megmozgattam a vállamat, és az órámra néztem. Még két óra, és véget ér a tizenkét órás ügyelet.

Ebben a pillanatban rezegni kezdett a telefonom. A zsebembe nyúltam, és a kijelzőre pillantottam, miközben követtem dr. Haslettet a következő vizsgálatra. Allie küldött egy sms-t, és közölte, hogy talált nekem egy új lakást.

Elmosolyodtam a megkönnyebbüléstől. Hála istennek, legalább egy problémám megoldódott…

Aztán végigolvastam az üzenetét.

Azonnal lehervadt a mosoly az arcomról. Allie azt akarta, hogy költözzek Paige-hez, a legrégebbi és legközelebbi barátnőjéhez. A baromi dögös, és totálisan tiltott legjobb barátnőjéhez, akiért majd megvesztem, amióta elértem a pubertáskort.

Az istenek kinevették a tervemet, és nyomban keresztbe is tettek neki. Valami azt súgta, hogy nagyon közeli kapcsolatba kerülök majd a tenyeremmel.

MÁSODIK FEJEZET

Paige

Sok kérdés felmerül egy nőben, ha betölti a huszonnyolcat. Olyan fontos és összetett dolgokat illetően, mint a végzet, a sors, és az is, hogy mit akar kezdeni az életével. Eléggé biztos voltam benne, hogy az én nagy célomba nem tartozik bele, hogy ötven órát dolgozzam hetente, és az jelentse a legnagyobb izgalmat, hogy csípős thai kaját szürcsölök péntek esténként. Biztosan nyújthat ennél többet is az élet.

De az életem újabban olyan volt, mint az olcsó fehérnemű – félrecsúszott, és a legkínosabb helyzetekben okozott kényelmetlenséget.

Honnan tudhattam volna, hogy a sors hamarosan arcon csap az iróniájával?

Csörgött a telefonom, és felkaptam a pultról.

– Halló?

– A segítségedre van szükségem, Paige – vágott bele a közepébe a legjobb barátnőm.

Félretettem a reklámújságokat, és az ebédlőasztalnak dőltem. Enchilada alatta horkolt, és olyasmiről álmodott, amiről az apró termetű kutyák szoktak.

– Persze, Allie. Mi lenne az?

Egy pillanatig hezitált, és eltűnődtem, hogy vajon milyen szívességre gondolhatott. Allie olyan volt, mintha a nővérem lett volna; tudnia kell, hogy bármit megtennék érte.

– Cannonnak nincs hol laknia – nyögte ki végül.

Ezt kivéve.

Éreztem, hogy mindjárt megrándul egy ideg az államban, lerúgtam a cipőmet, és ittam egy korty vizet. Cannon? Osszam meg az apró lakásomat a stréber kisöccsével, akit már évek óta nem láttam? Mennyire kínos lenne ez már?

Magamnak való ember voltam, aki értékelte a saját társaságát. Ezért döntöttem úgy, hogy nem keresek lakótársat és az ezzel járó drámát. Nem ilyen hírre vágytam csütörtök este egy hektikus munkanap után. Allie-vel és Cannonnal gyakorlatilag elválaszthatatlanok voltunk gyerekkorunkban, de az öccsével teljesen elveszítettem a kapcsolatot, miután főiskolára mentem.

– Nem is tudom, Allie. Egyedül is alig férek el.

Egy 56 négyzetméteres lakásban laktam, és bár elméletileg volt egy vendégszobám, nem volt benne más, csak egy göröngyös futon és egy íróasztal. Már a gondolattól is klausztrofóbiás lettem, hogy megosszam ezt a szardíniásdobozt egy másik személlyel, ezért a nappali nyitott ablakához sétáltam.

– Miért nem lakhat veled és Jamesszel?

Allie tétovázott egy pillanatig, és azonnal tudtam, hogy nem fog tetszeni a válasza.

– James szerint nem lenne jó ötlet. Még csak nemrég költöztünk össze. Ez nagy lépés volt, tudod?

Vicces, hogy a párként hozott döntéseitek gyakrabban tükrözik James óhajait, mint a tiédet. Ez csak egy újabb pont volt az egyre hosszabb listán, hogy miért nem kedveltem Allie vőlegényét. De nem akartam visszatérni erre a kínos témára, ezért csak felmordultam.

Allie tovább győzködött, miközben fél szemmel figyeltem, ahogy egy férfi közeledik a házunkhoz vezető járdán. Egy régi, viktoriánus ikerház egyik lakásában laktam a Michigani Egyetem közelében, szóval biztos voltam benne, hogy nem hozzám tart, de egy lány azért ábrándozhat, nem igaz? Fekete V nyakú pulóvert, sötét farmert és csizmát viselt, magas volt és izmos. Kócos haja rövidre volt nyírva oldalt, de felül elég hosszú volt ahhoz, hogy meg lehessen ragadni szex közben, és belekapaszkodhasson az ember élete legvadabb menete alatt.

Megráztam a fejemet, magam is megdöbbentem a mocskos gondolattól. Mi az ördög? Ez meg honnan jött? Valószínűleg a szex hiánya és a túl sok munka okozta. Elhessegettem a gondolatot, és próbáltam Allie-re figyelni.

– Feldúlták a lakását, és gyakorlatilag hajléktalan lett – magyarázta Allie könyörgő hangon.

– Majd meggondolom – hárítottam.

A pasi odakinn megállt a ház előtt, ellenőrizte a címet. Nem láthatott, mert bár az ablaknál álltam, de a nehéz függönyök mögül kukucskáltam ki.

Most, hogy közelebb ért, láttam, hogy sűrű fekete pillák keretezik zöld színű szemét, és borosta borítja szögletes állát. Maga volt a tökély.

Szigorúan összeszorította a száját, egykedvűséget sugárzott az arca. Első pillantásra azt gondolhatta volna róla az ember, hogy nehéz lesz megtörni az acélos távolságtartását.

– Az utolsó évét végzi az orvosin, két hónap múlva rezidens lesz, és akkor úgyis elköltözik. Ostobaság lenne kivennie egy lakást. Kérlek, Paige!

Brr. Jól van, elég legyen! Esküszöm, szinte láttam, hogy Allie könyörgő kiskutyaszemeket mereszt rám.

– Rendben. Két hónap.

Allie hálásan felvisított, de már nem is figyeltem rá. Azok a hosszú lábak újra elindultak, és ezúttal egyenesen a lépcsőmhöz hozták a férfit.

A francba! A bejárati ajtómhoz tartott. Hevesebben kezdett verni a szívem, és teljesen kiszáradt a szám.

– Mennem kell, Allie.

– Kösz, Paigey! Jövök neked eggyel – felelte.

A kávézóasztalra hajítottam a telefonomat, és az ajtóhoz siettem. Menet közben gyorsan megnéztem magam az előszobai tükörben, és megkönnyebbülten konstatáltam, hogy összeszedettnek látszottam a munkához viselt ruhában. Szűk fekete szoknya, fehér selyemblúz, a szőke hajam hosszú lófarokban.

Megrándult a gyomrom, amint meghallottam a határozott kopogtatást. Megragadtam a kilincset, és elakadt a lélegzetem a látványtól, amint kinyitottam az ajtót. Azt már messziről is láttam, hogy a látogatóm vonzó, de azt nem is sejtettem, hogy ennyire. Fölém magasodott – fogadok, hogy legalább százkilencven centi –, és az izmai arról árulkodtak, hogy órákat tölt naponta az edzőteremben. Őrületes volt az illata. Nem a parfümtől. Annál finomabb volt, talán tusfürdő, de friss, férfias és izgató.

– Paige?

A francba, még a hangja is izgató volt, mély, de selymes és öblös.

És ami a legfontosabb, Mr. Szexi tudta a nevemet.

Felbandzsítottam rá, elnyílt a szám, aztán becsukódott anélkül, hogy egy hangot is kiadtam volna magamból. Felismerés villant az agyamban.

– C-Cannon? – nyögtem ki pihegve.

Boldog vigyorra húzódott a szája széle, és kezet nyújtott.

– Istenem, évek óta nem láttalak.

– Legalább öt éve – feleltem, és kezet ráztunk. Meleg és erős volt a tenyere, és az érintésétől bizseregni kezdett a bőröm. A bimbóim megkeményedtek a melltartóm alatt, és a petefészkeim boldog táncba kezdtek. Hónapok óta nem járt férfi a lakásomban, és az egész testem készen állt rá.

– Jól nézel ki – vigyorgott rám. És még mindig nem eresztette el a kezemet.

– Te meg felnőttél – csak ennyit tudtam mondani. A szentségit, de még mennyire felnőtt.

A Yale-en tanult, ahol a szokásosnál gyorsabban végzett, aztán Pennsylvaniába ment orvosi egyetemre. Valamikor tavaly került át a Michigani Egyetemre, bár azt nem pontosan tudtam, hogy miért. Allie néha mesélt róla, hogy mi van vele, de már nem álltunk közel egymáshoz Cannonnal, nem úgy, mint gyerekkorunkban. Cannon a barátnőm kisöccse volt; nem kellett tudnom róla az intim részleteket. De valami nagyon intimnek érződött most, hogy itt álltam előtte a lakásom küszöbén.

– Ahogy te is.

Végignézett rajtam, a tekintete egy pillanatra elidőzött a mellemen… ami soha nem volt még ilyen telt és sóvárgó. Elfojtottam a feltörő csalódottságot, amikor végre elengedte a kezemet.

Mi a fene… Cannon itt van, és a mellemet bámulja. Nehezemre esett felfogni, hogy mi történik.

Cannon mindig eléggé komoly fiú volt. A középiskolában jobban érdekelte a tanulás, mint a bulik, kényelmesebben érezte magát a vitakör vezetőjeként, mintha a focicsapat kapitánya lett volna. Intelligens volt és kíváncsi, és nem érdekelte, hogy ki mit gondol róla. Nem mintha a különcsége ártott volna a népszerűségének. Az a fajta fiú volt, aki könnyen mozgott a különböző társasági körök között, a stréberekkel és a sportolókkal is jól kijött. De nyilvánvalóan felnőtt, amióta utoljára láttam.

Lehet, hogy fiatal volt, huszonnégy éves az én huszonnyolcammal szemben, de a szeme bölcsességről és érettségről árulkodott. Ez az új Cannon intelligens volt és éles eszű. Kulturált és elképesztően jóképű. Nem tudtam volna pontosan megmondani, hogy mi változott meg benne, bár a külseje egyértelműen igen.

Már a közelsége is elég volt ahhoz, hogy hevesebben kezdjen dobogni a szívem. Bizsergett az ujjam hegye a vágytól, hogy megérintsem. Komolyan, mi az ördög történik velem? Cannon Rothról beszélünk. Aki hamarosan doktor Cannon Roth lesz. Ami istenien hangzott.

Elhessegettem a vágyat, hogy orvososat játsszak vele. Megráztam magam. Allie öccse volt, vagyis gyakorlatilag családtag. És Allie szétrúgta volna a seggemet, ha bármi történne közöttünk. Mindig olyan volt, mint egy tyúkanyó, és bár mindenkit vadul védett, aki fontos volt számára, a drága kisöccse volt neki a legfontosabb a világon.

– Tudom, hogy beszéltél Allie-vel, de el akartam jönni személyesen, hogy lássam, tényleg nem bánod-e, ha ideköltözöm.

Már a közelségétől is vad képek villantak fel az agyamban lepedőmarkolós szexről, az óvszer illatáról és a másnap reggeli megbánásról.

A legjobb barátnőm kisöccse már nem is volt olyan kicsi. És egyszerűen bemasírozott az életembe, és meleg, izzó pitévé változtatta bizonyos testrészemet.

Basszus!

– Ugyan, dehogy – füllentettem.

HARMADIK FEJEZET

Cannon

Paige nem mondott igazat.

Valami miatt kényelmetlenül érintette a jelenlétem. Talán a kettőnk között vibráló erős fizikai vonzalom lehetett az oka. Részegítő volt az illata, könnyű, nőies és finom. Nem volt időm szórakozásra, csak nemrégiben ígértem meg magamnak, hogy vége a csajozásnak. De a fogadalmamnak azonnal annyi lett abban a másodpercben, ahogy megláttam Paige-t.

Elég volt egy futó pillantást vetnem tizennégy évesen a cicijére, és egy életre beleszerettem a női mellekbe. Mézszínű haja miatt kedveltem mindig is a szőkéket. És bár az évek során megtudtam róla egyet s mást a nővérem közösségi oldaláról, élőben mégis… hűha.

– Gyere be! – tárta ki előttem az ajtót.

Engedelmesen követtem a lakásba.

Most, hogy benn voltam az otthonában, figyeltem, hogyan reagál rám, és éreztem, milyen kényelmetlenül érinti a jelenlétem, legszívesebben menekülőre fogtam volna.

Évek óta nem láttam Paige-t, és basszus, gyönyörű nő lett belőle! Karcsú lábát és kerek popsijának izgató vonalait kiemelte a szűk szoknya, a mellének puha domborulata átsejlett a selyemblúz alatt.

Soha nem vallanám be, mennyi mocskos kamaszkori ábrándozásomban játszott főszerepet. A nővérem legjobb barátnője volt, vagyis ezerszer aludt nálunk, több tucatszor mentünk együtt strandra. Gyerekkoromban biciklin követtem őt és a nővéremet, és sírtam, amikor nem voltak hajlandóak együtt lógni velem. Kamaszkoromban állandóan Paige járt a fejemben, bár akkoriban már kevesebb időt töltöttem velük, és többet a saját barátaimmal.

Miatta tomboltak a hormonjaim. A falon keresztül hallottam a kuncogását, amikor Allie szobájában a fiúkról beszélgettek, és azt kívántam, bárcsak én nevettethetném meg őt így, én lehetnék az egyik srác, aki tetszett neki. Mindig azonnal felállt a farkam, mihelyst megláttam őt fürdőruhában vagy ujjatlan topban, vagy akár csak egy szűk farmerben. Majd belehaltam, annyira szerettem volna megérinteni a térdét, vagy nekiszorítani a combomat, amikor filmet néztünk a kanapén, de megbénított az őrjítő vágy – és leharaptam Allie fejét, amikor ugratni kezdett, ha ilyenkor annyira csendesen viselkedtem.

Érdeklődéssel megrándult a farkam, amikor Allie felvetette, hogy lakjak itt a szemeszter hátralévő részében. Azok a régi, titkos fantáziák nyilvánvalóan csak szunnyadtak, de nem haltak ki. De semmi sem készített fel arra, hogy milyen lesz valóban itt lenni, figyelni, ahogyan Paige pulzusa a torkában lüktet, érezni a nőies illatát, és a felbukkanásomra adott reakcióját. Felnőtt férfi voltam, tudtam, milyen hatással vagyok a nőkre. Magas vagyok, odafigyelek a külsőmre, hozzászoktam, hogy alaposan megnéznek az utcán. De ez most Paige volt… nem szabadott volna ezt akarnom, igaz?

– Ez meg kicsoda? – vigyorogtam le a lába mellett szaladgáló apró kutyakölyökre.

Paige úgy nézett le, mintha korábban észre sem vette volna a túlméretes kis patkányt.

– Enchilada – felelte szinte szabadkozva.

Fura név volt ez egy kutyának, de ki vagyok én, hogy ítélkezzek? Talán Paige imádja a mexikói kajákat.{1}

Lenyúlt, egy kézzel felemelte a kutyát a hasa alatt, magához szorította, és simogatni kezdte a másik kezével.

– Szóval Allie kényszerített, vagy tényleg nem bánod, ha ideköltözöm? – kérdeztem, és eltűnődtem, vajon mennyire őszintén válaszol majd.

– Éppen akkor hívott, amikor ideértél.

Paige elpirult egy kissé, de fogalmam sem volt, miért kellene szégyellni magát emiatt.

A francba, Allie! A nővérem néha nagyon szórakozott tudott lenni. De hát ezt Paige ugyanolyan jól tudta, mint én, és így szerette Allie-t.

– Szóval, éppen két költözés között vagy? – kérdezte Paige, és lerakta a padlóra a kutyát.

Bólintottam, nem akartam reklámozni, hogy az exem szétverte a lakásomat. Nem igazán tesz valakit vonzó lakótárssá, ha gyakran van dolga labilis volt szeretőkkel.

– Csak, tudod, elég kicsi a lakásom… – harapta el a mondta végét, és összekulcsolta a kezét.

Gondosan voltak manikűrözve az ujjai, világoskékre lakkozott körmökkel. Ami azt illeti, az egész külsején látszott, hogy ad magára, a hosszú, csillogó hajától kezdve, amelybe legszívesebben beletúrtam volna, egészen a telt rózsaszín ajkáig, amelyet a farkamon akartam látni, ahogy mélyen beszívja a meleg szájába. Tudtam, hogy az exem után egy kis szünetet kellett volna tartanom, de Paige kedvéért legszívesebben sutba dobtam volna a saját szabályaimat, és azt mondtam volna, hogy leszarom.

– Megértem. – Zsebre dugtam a kezemet, és hátradőltem. – Hosszú ideje nem találkoztunk. Kínos lenne együtt lakni.

Rágcsálni kezdte az alsó ajkát, bizonytalannak és egyúttal hihetetlenül cukinak látszott. Indokot akartam adni neki, hogy nemet mondhasson, de Paige megrázta a fejét, láttam az arcán, hogy döntött.

– Ne haragudj! Neveletlen vagyok. Természetesen maradhatsz, ha szükséged van egy helyre, ahol meghúzhatod magad.

– Csak ha biztos vagy benne, hogy nem gond.

Paige megköszörülte a torkát.

– Nem gond. Körbevezetlek.

Bólintottam, és követtem őt az étkezőként is szolgáló nappaliba. Egyetlen kanapéja és egy fotelje volt csak, mindkettő drapp, és két kisasztal. A kanapén krémszínű és kék párnák sorakoztak, az ablakokkal szembeni falat bekeretezett fekete-fehér fényképek díszítették. A szoba másik végén állt a kerek üveg ebédlőasztal két kárpitozott székkel. Összességében kicsi szoba volt, de barátságos.

A keskeny konyhában nem volt semmi különleges, de minden tisztának és rendezettnek látszott. Paige kinyitotta a kamra ajtaját, és megígérte, hogy felszabadít pár polcot a holmimnak, ha akarom.

A rövid folyosóról csupán egyetlen fürdőszoba nyílt üvegezett falú zuhanyzóval, valamint két hálószoba. Paige szobája volt a nagyobb a kettő közül, és megnyikordult a parketta a lábam alatt, amikor beléptem. A szürke paplan és a világos rózsaszín, mintás ágynemű szépen ki volt simítva az ágyon. Az éjjeliszekrényen nem volt más, csak egy halom könyv és egy lámpa. Nyitva volt a gardrób ajtaja, szépen sorakoztak odabenn a munkában viselt holmijai.

– Szép – jegyeztem meg, és követtem őt vissza a folyosóra.

– Ez a vendégszoba.

Paige kinyitotta az ajtót, és feltárult a szoba, amely éppen csak egy ágy számára elegendő méretű volt. Egy futon volt benne, és egy íróasztal az egyik sarokban.

– Bocs, tudom, hogy nem sok… – szabadkozott.

– Tökéletes. Én gyakorlatilag a kórházban lakom. Otthon nincs is szükségem többre egy ágynál. – A volt lakásomban nem is igazán étkeztem – a legtöbbször csak magamba lapátoltam valamit a kórház büféjében. Visszafordultam Paige felé. – Valószínűleg nem sokat fogsz látni.

Bólintott.

– Általában fél hatra érek haza a munkából, de néha hazaugrom ebédelni is.

Enchilada követett bennünket, tüsszentett egyet, aztán megrázta magát, csilingeltek az ezüst biléták a nyakörvén. Paige ismét lenyúlt, hogy a karjába vegye a világosbarna és szürke szőrcsomót.

Megálltam a bejárati ajtó előtt, lepillantottam a narancsszín fűzővel díszített pink női futócipőre.

– Van egy pótkulcsom, majd előkerítem. Mikor tervezel…

Látszott rajta, hogy megint kényelmetlenül érzi magát.

– Beköltözni?

Bólintott.

– Ma este, ha nem bánod. A haverjaim kanapéján töltöttem az elmúlt pár éjszakát.

Halk, feszült hang szakadt fel a torkából, de bólintott.

– Rendben.

– Gyakorlatilag mindenemet elveszítettem, ezért el kell szaladnom este vásárolni, hogy beszerezzem a legszükségesebbeket. Beletelhet pár órába. Nyitva mered hagyni az ajtót, ha megígérem, hogy tízre visszaérek?

Bólintott.

– Hát persze. Akkor később találkozunk.

Valami azt súgta, hogy ez az új helyzet feszegetni fogja a határaimat, és akkor még finoman  fogalmaztam.

{1} Az enchilada hússal töltött csiliszószos tortillatekercs, ami egy hagyományos mexikói étel.