A fordítás az alábbi mű alapján készült:

Kendall Ryan: The Play Mate (Roommates #2), 2017

Fordította

MEDGYESI CSILLA

Copyright © 2017. The Play Mate by Kendall Ryan.

Published by arrangement with Bookcase Literary Agency.

The moral rights of the author have been asserted.

Hungarian translation © Medgyesi Csilla

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

Szeress és hazudj, 2018

Szeress és akarj, 2019

Szerelem első érintésre, 2019

Szeretni mindenáron, 2019

Az éjszaka ura, 2019

Fagyos szenvedély, 2020

Tüzes szenvedély, 2020

Szexi szelfi, 2020

A szobatárs (Társas játék 1.), 2020

Borítóterv: Faniszló Ádám

További grafikai munka: Németh Renáta

Szerkesztette: Komor Kata

Korrektúra: Valentin Kristóf

Tördelés: Dubecz Adrienn

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2021

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-615-6067-99-9

ELSŐ FEJEZET

Evie

Forrón, gyorsan és hangosan vert a szívem. Ezt teszi egy lánnyal, ha tökön ragadja az életet. Valami hatalmas dolog küszöbén álltam, és csak egy aprócska lökésre volt szükségem, hogy fejjel előre beleugorjak – amennyiben belevágok ebbe az őrült tervbe.

– Gyerünk, Evie! – biztatott a legjobb barátnőm. – Hagyd, hogy megvajazza a croissant-odat!

Maggie a damasztszalvétába kuncogott, én pedig a szememet forgattam.

– Nem fogok ágyba bújni egy idegennel.

Nagyobb terveket forgattam a fejemben, amelyekben egy olyan férfival való érzéki gyönyörök szerepeltek, akire mindig is vágytam. Már nem voltam szégyenlős kamaszlány. Eléggé magabiztos voltam ahhoz, hogy bevalljam, mit akarok, és meg is szerezzem azt. Megajándékozom vele magam. Kipipálok egy tételt a bakancslistámon, amikor eljön az ideje, hogy túllépjek a titkos álmodozásaimon.

Maggie is a szemét forgatta.

– Tudom. Smitht nézted ki magadnak.

A huszonegyedik században élünk. Egy nő szexuális téren is megszerezheti, amit akar, anélkül, hogy olcsó ribancnak érezné magát.

Smith Hamilton a bátyám legjobb barátja. És holnap este azt sem fogja tudni, hol áll majd a feje.

A bennem élő feminista büszkén verte a mellét, és harci kiáltás szakadt fel a torkából.

Meg fogom csinálni.

Smith azt fogja tenni, amit akarok.

És leszarom, ha ellenkezni próbál.

Körbeforgattam a rubinvörös bort a poharamban, mosoly játszott a szám szélén.

– Intelligens, tanult, bűnösen vonzó, és fogadok, hogy a legtöbb korunkbeli pasival ellentétben tudja is, mit csinál az ágyban.

Gúnyos mosolyra húzódott Maggie csillogó, rózsaszín ajka.

– Dögös pasi, azt elismerem.

Az utolsó esténket töltöttük a bájos kis francia faluban, ahová azért látogattunk el, hogy hegyet másszunk, helyi borokat kóstolgassunk, és teletömjük a hasunkat ropogós kenyérrel és lágy sajttal. Holnap felülünk a Párizsba tartó vonatra. Maggie onnan hazarepül, hogy belépjen az új munkahelyére, én pedig belevágok a Hülyére Keféljük Smitht-tervbe.

Miután lediplomáztunk, az elmúlt két hétben Maggie-vel Európában túráztunk. Enyhén szólva se túloznék, ha azt mondanám, hogy el voltunk zárva a kísértésektől a lányiskolában, ahová jártunk. Most tehát meg akartunk ízlelni mindent, amit csak az élet nyújthatott, és a kezdet elég jól sikerült. Táncoltam a holdfényben Toszkánában, csigát vacsoráztam egy francia faluban, és az életemet kockáztattam egy motortaxi hátsó ülésén Budapesten. Világhírű turistalátványosságokat látogattam meg, és megismerkedtem a helybeliekkel. Egyetlen dolgot nem tettem: nem éltem át olyan orgazmust, amelyet nem önmagamnak köszönhettem. Fura, tudom. De már tudtam, ki lesz az a férfi, aki változtatni fog ezen.

Bólintottam, és ittam még egy kortyot a boromból. Smith dögös volt. És magas. És észvesztően szexi. Össze kellett szorítanom a combomat, hogy elfojtsam a felébredő izgalmat.

Felsóhajtottam. Nem! Ez csak a szexről szól. Nem engedem meg magamnak, hogy belemerüljek az összes csodálatos tulajdonságába, bár sok volt belőle.

Akkor is kedves volt velem, amikor még idegesítő kiscsaj voltam, ő és a bátyám pedig tinédzserek. Míg a bátyámnak nem jelentett gondot rám üvölteni, hogy takarodjak ki a szobájából, és becsapni mögöttem az ajtót, addig Smith letérdelt, hogy egy magasságban legyen velem, megpaskolta a fejemet, és megígérte, hogy később majd megnézi a békámat, ha most egy kis időre békén hagyom őket. Mindig rendes volt velem. Talán néha még olyankor is, amikor meg sem érdemeltem.

A szerető szüleim és a szigorú neveltetésem gondoskodott róla, hogy ne térjek le a jó útról, és őszintén szólva azt tettem, amit elvártak tőlem, és soha nem hajlottam el. Akkoriban úgy gondoltam, hogy ez a helyes, de ma már sok mindent nagyon bánok. Többé nem akarok mások szabályai szerint játszani. Úgy akarom élni az életemet, ahogyan nekem tetszik. Ebbe beletartozik az a titkos légyott is, amelyet eddig soha nem volt bátorságom kicsikarni magamnak. Szinte beleszédültem a gondolatba.

– Biztos vagy benne, hogy ezt akarod Smithszel? – kérdezte Maggie, visszarántva a jelenbe.

Ah, Smith! Boldog sóhaj szakadt fel belőlem. Ő volt az összes tinédzserkori fantáziám főszereplője. Okos volt, édes és vonzó. És maga a sebzett alfahím. Jól titkolta, a legtöbben nem is vették észre. Viszonylag nagyfiú volt már, amikor örökbe fogadták, és tudtam, hogy a család utáni sóvárgás formálta őt azzá az emberré, aki mára lett. Biztos voltam benne, hogy legalább annyira vágyott a szerelemre, elfogadásra, és arra, hogy tartozzon valakihez, mint én. Talán még jobban.

– Természetesen. – Még soha semmiben nem voltam ennél biztosabb egész életemben. – Miért?

Maggie az ajkát harapdálta.

– Csak nem vagyok benne biztos, hogy Smith az a férfi, akinek először oda kellene adnod magad. Túl sok bonyodalommal járhat.

Vállat vontam. Már ezerszer végiggondoltam a tervem ellen és mellett szóló érveket. Smith holnap érkezik Párizsba, hogy meglátogassa a bátyámat, aki üzleti úton van a városban. Együtt vacsorázom velük. Lesz majd bor és beszélgetés… és aztán később valami édesebb is desszertnek. Tökéletes volt az időzítés. Nem is találhattam volna varázslatosabb helyszínt az első – oké, szigorúan véve a második – próbálkozásomra. Párizs volt gyakorlatilag a romantika fővárosa. Semmi sem alakulhat rosszul.

És aztán visszatérünk majd Chicagóba, ami elég nagy város ahhoz, hogy el tudjam kerülni Smitht, ha később kínossá válna a dolog, ahogy arról Maggie meg volt győződve.

– Bármi legyen is, ne áruld el neki, hogy gyakorlatilag még szűz vagy! Elriasztanád vele – figyelmeztetett Maggie.

– Először is, nem vagyok szűz. Megtettem…

Elhessegette az ellenvetést.

– Ja, tudom. Hogyishívjákkal. Az nem számít.

– Miért nem? Persze hogy számít. – Felegyenesedtem a széken. De még mennyire számított.

Maggie a szemét forgatta.

– Nem elégített ki téged. Még csak meg sem próbálta romantikussá tenni az élményt. Orgazmus nélkül pedig nem számít igazi szexnek. Újrázni kell. Ez gyakorlatilag elő van írva a lányok kézikönyvében.

Átgondoltam, amit mondott, és úgy döntöttem, hogy tetszik a magyarázata. Újrázás. Tökéletesen illett az új merész személyiségemhez és az „azt csinálok, amit akarok” filozófiámhoz.

– Várjunk csak, ezt hogy érted? A férfiak nem szeretik, ha elsőként hódíthatnak meg egy ismeretlen területet, meg ilyesmi?

Szomorúság sugárzott Maggie szeméből.

– Nem, mert az okos férfiak tudják, hogy a nők hajlamosak ragaszkodni az első partnerükhöz. Smith nem szívesen megy majd bele ilyesmibe veled. – Kavarogtak a fejemben a gondolatok, de Maggie folytatta. – Olyan sok elvárás és érzelem kapcsolódik az első alkalomhoz. Lehet, hogy ezt nem akarja majd vállalni. És lehet, hogy fájdalmat okoz neked, és amennyire Smitht ismerem, ez biztosan nem tetszene neki.

Ez valóban így volt. Smith mindig figyelmesen bánt velem.

– Rendben. Nem fogok beszélni neki hogyishívjákról, sem pedig arról, hogy újrázásra van szükségem.

Hagyom majd, hogy azt higgye, zsákmányra vadászó szextigris vagyok. Ez sokkal jobban hangzott, mint a szomorú alternatíva, vagyis bevallani Smithnek, hogy életem huszonkét éve alatt még soha nem elégített ki férfi.

De mindez holnap este meg fog változni.

És én már alig várom.

MÁSODIK FEJEZET

Smith

Azok az átkozott idomok voltak az elsők, amelyeket megláttam, mihelyt beléptem a bárba.

Teltek és kerekek.

Magasak és karcsúak.

És a személyes kedvenceim – az alacsonyak és mokányak. Pontosan megfelelőek háromujjnyi scotchnak tisztán.

Úgy meredtem a poharakra, mintha képes lettem volna az akaraterőmmel magamhoz hívni őket, ha eléggé igyekszem.

Szia, gyönyörűm! Gyere apucihoz!

Letettem az utazástól sajgó hátsómat egy üres bárszékre, és egy hangos nyögéssel a fényes mahagóni pultra dőltem. Az időeltolódás miatt őrülten lüktetett a fejem, és odaintettem a pultost, abban a reményben, hogy kezdetleges középiskolai francianyelv-tudásom elég lesz egy ital rendeléséhez.

– Uh, egy scotchot, s’il vous plaît! – intettem a palackra, és vártam reménykedve.

A pultos válaszképpen rám vigyorgott, és lófarkas fejével bólintott.

– Oui, monsieur!

Biccentettem köszönetképpen, és letettem a mellettem álló üres székre az aktatáskámat.

Pokoli napom volt. Többször is elhalasztották a gépem indulását, de szentül megfogadtam, hogy nem fordulok vissza. A haverom, Cullen számított rám, és kizárt dolog, hogy cserben hagyjam őt. Hatéves korom óta mindig mellettem állt. Együtt horzsoltuk le életünkben először a térdünket. Együtt ittunk először sört. A pokolba, még az első csókot is ugyanazzal a lánnyal váltottuk! Ez azokban az időkben volt, amikor bármennyire is kedveltük mindketten Suzie Hammerschmidtet, még ő sem állhatott közénk.

Ami azt jelenti, tényleg észhez kellett volna már térnem, és kiverni a fejemből Evie-t, Cullen kishúgát.

Összeszorítottam a szememet, és dühösen megdörzsöltem az arcomat.

Átkozott Evie!

Hét évvel volt fiatalabb nálunk, de ez nem gátolta meg benne, hogy állandóan láb alatt legyen. Evie Knievelnek becéztük a kaszkadőr fickó után, de csak vicceltünk. Kölyökkorunkban állandóan követett bennünket a csillogó kis fehér cipőjében és csipkés ruhájában, lobogtak utána mézszínű, göndör tincsei. Csak akkor vette ki a hüvelykujját a szájából, ha figyelmeztetni akart bennünket, hogy bármit is készültünk tenni, az fájni fog a végén. Még ma is elmosolyodom rajta, ha eszembe jut.

„Ha rámentek a jégre, fiúk, bele fogtok esni a vízbe, és meghaltok.”

„Ha meggyújtjátok azt a tűzijátékot, srácok, le fog robbanni a kezetek.”

„Ha felmásztok arra a fára, fiúk, akkor ki fogjátok törni a nyakatokat.”

Csak éppen úgy hangzott, hogy fáha, amit mondott, mert kiskorában raccsolt egy kicsit. Majdnem olyan idegesítő volt, mint ő maga, de így utólag visszatekintve egyúttal cuki is.

A francba!

A pultos elém tolta a borostyánszínű italt, biccentettem köszönetképpen, aztán nagyot kortyoltam belőle. A skót whisky égette a torkomat, kényelmesen leülepedett a gyomromban, és felmelegített. Mióta több mint tizenöt órával ezelőtt eljöttem otthonról, most először kezdtek ellazulni a feszes izomcsomók a nyakamban és a vállamban.

Három választásom volt: bevenni egy fájdalomcsillapítót, vagy ledőlni, vagy reménykedni, hogy az alkohol kellemes ködbe burkolja majd az agyamat. Még nem volt elég késő a lefekvéshez, ráadásul hamarosan találkozom Cullennel és a húgával.

Abba kell hagynom az idegeskedést! Nem nagy ügy. Csak túl kell élnem a vacsorát és a rövid látogatást, aztán Evie megy is tovább a barátnőjével. Akkor Cullennel végre koncentrálhatunk a saját dolgunkra.

Sima ügy.

Kirángattam a mobilomat a zsebemből, hogy megnézzem, jött-e sms, mióta leszállt a gépem, de még mielőtt végiggörgethettem volna, egy hangos kiáltás visszhangzott végig a báron.

– Smith, te gazember! Olyan jó újra látni téged!

Cullen elindult felém széles mosollyal, de így is látszott rajta, hogy mennyire fáradt. Ráncok szabdalták az arcát, amelyeknek egy éve még nyomuk sem volt, és karikás volt a szeme. Mivel magam is munkamániás vagyok, így azonnal felismertem, hogy a stressz okozhatta, de ezzel hamarosan megbirkózunk majd.

Felálltam, megöleltük egymást, aztán intettem neki, hogy üljön le.

– Én is örülök, hogy látlak, haver! Túl régen nem találkoztunk.

Sikerült kapcsolatban maradnunk ugyan, de ez elég nehézkessé vált az utóbbi években. Miután Cullen átvette a családi üzlet vezetését, keményen dolgozott azért, hogy bővíthesse azt. És meg is tette. Eljutott egészen Párizsig. A túl gyors növekedés azonban problémákat is okozott, és éppen azért voltam itt, hogy segítsek neki megoldani ezeket.

– Bárcsak engedted volna, hogy kimenjek érted a repülőtérre! – jegyezte meg Cullen, miközben helyet foglalt és intett a pultosnak. Felemelte az ujját, rám mutatott, aztán felém fordult. – El tudtam volna szabadulni kissé korábban is.

– Most ezt mondod, de nyilvánvaló, hogy mekkora rajtad a nyomás. Azért jöttem, hogy segítsek, ne pedig tovább nehezítsem a helyzetedet. Ráadásul kellemes is volt az út a taxival. A sofőr egész idő alatt franciául beszélt hozzám. Szerintem nem is vette észre, hogy csak a tizedét értettem annak, amit mondott.

Cullen kuncogott, aztán az órájára nézett.

– Evie bármelyik percben itt lehet.

Kortyoltam egyet az italomból, és csak biccentettem. Hülyeség volt félig-meddig azt kívánni, bárcsak Evie késne, vagy el se jönne. Nevezzetek nyugodtan hülyének, mert pontosan ezt kívántam. Az utóbbi években a bosszantó Evie valahogy formás, pokolian vonzó nővé változott, aki befurakodott az álmaimba, és ebbe lassan belepusztultam. A repülőúton idefelé számokkal kellett volna foglalkoznom, ehelyett elbóbiskoltam, és azonnal bele is zuhantam életem legerotikusabb álmába.

A tónál voltunk, a nyaralójukban, és bár úgy tízéves korom óta nem jártam ott Evie-vel együtt, az álmomban már felnőtt nő volt. Elmentem úszni a holdfényes éjszakában. Evie a parton várt egy férfiingben – az én egyik ingemben –, és nem viselt semmi mást.

Kiszáradt a szám, miközben figyeltem, ahogy szép lassan kigombolta magán az inget. Mint egy lassított felvételen, szétnyílt az ing, és feltárult minden idők legszexibb teste. Csodás, telt mellek. Elég széles csípő, hogy jól megmarkolhassam, és karcsú, kecses lábak, amelyek a vesztemet okozzák, mert nem tudom eldönteni, hogy mit akarok jobban: azt, hogy a derekamra vagy pedig a nyakam köré fonódjanak.

Evie…

Abban a pillanatban felriadtam, amikor a vízbe lépett anyaszült meztelenül, és egész testével a keménységemhez simult. Még szerencse, hogy így történt, mert különben bajba kerültem volna.

– Rendeljünk valami előételt, amíg várunk?

Cullenre pillantottam, és megköszörültem a torkomat.

– Persze, ahogy akarod!

Nem is lehettem volna nagyobb seggfej. A barátom örült, hogy majdnem egy év után újra lát, én pedig meztelenül képzeltem magam elé a húgát. Nem mintha valóban Evie testét láttam volna a lelki szemeim előtt. Kizárt, hogy ilyen szexi legyen a ruha alatt!

Igaz?

Mielőtt még újra elindulhatott volna lefelé a vérem, gyorsan becsaptam az ajtót az ilyesféle gondolatok előtt, és az aktatáskámért nyúltam.

A munka a legjobb módszer, hogy az ember kiverje a szexet a fejéből.

– Szóval, mesélj, mi a helyzet a Sophiával? Átnéztem a számokat, amelyeket küldtél, és úgy tűnik, hogy kissé korai volt a bővítés. – Sophia volt a fehérneműgyártó cég neve, amelyet a nagymamája alapított, amikor Cullen még pelenkát hordott.

Megrándult Cullen arca, de felemeltem a kezemet.

– Ne szarj be! Nagyon jónak tűnnek a dolgok, és nem is történt semmi katasztrofális. Azt hiszem, mindent rendbe lehet hozni, csak kreatívnak kell lennünk. Sokat segítene, ha növelni lehetne az eladásokat az év vége előtt, hogy felhalmozzunk egy kis forgótőkét.

– Vicces, hogy ezt szóba hoztad – jegyezte meg Cullen, és belekortyolt a whiskyjébe. – Már keressük az új lehetőségeket, nyitni akarunk a közösségi média felé, és ott is reklámozni a termékeinket. De még gyerekcipőben járunk. Nana a haláláig ellenezte az ilyesmit. Nem akart pénzt költeni internetes portálra. Ő a régi idők gyermeke volt. Azt akarta, hogy az emberek bejöjjenek a boltba, megérintsék az anyagot, kiélvezzék a személyes vásárlás okozta örömet. Azt szerette volna, hogy bárhogyan is nézzen ki egy nő, szépnek érezze magát, amikor kilép az üzletből.

Cullen szomorúan mosolygott, és egy pillanatra irigyeltem őt. Igen, elveszítette a nagymamáját, de legalább közel álltak egymáshoz, amíg élt. Ahogyan az egész Reed család.

Én elég szerencsés voltam ahhoz, hogy hatéves koromban örökbe fogadott egy szerető család, de a szüleim akkor már az ötvenes éveik közepén jártak, és a gyerekeik sokkal idősebbek voltak nálam. Igazán csak a legfiatalabb nővéremhez, Pamhez álltam közel. Mindnyájukat nagyon szerettem, és örökké hálás leszek nekik azért, amit tettek, de mindig úgy éreztem, hogy hiányzik valami az életemből, hogy kívülálló vagyok.

– Ez a cég volt a nagymamád élete, és mindent meg akarok tenni azért, hogy ne veszítsük el az alapkoncepcióját. Ez maga a márka. Szóval továbbra is ezt a személyes kapcsolatot kell a középpontban tartanunk, miközben más módszerek alkalmazásával gondoskodunk az üzleti hatékonyságról – próbáltam megnyugtatni Cullent.

Soha nem gondoltam volna, hogy egyszer együtt fogok majd dolgozni Cullennel, de a saját családom jól működő vállalkozásának csak egy kisebb részét irányítottam, így bőven maradt szabadidőm. Az a fajta vagyok, aki szereti az ilyesmit valami hasznossal kitölteni ahelyett, hogy csak lustálkodna. Azt hiszem, nyugodtan hívhattok A típusú személyiségnek.

Cullen elvigyorodott, és rám kacsintott.

– És itt jössz te a képbe. Tudsz nekünk segíteni, hogy kitaláljuk, miképpen tudjuk kihúzni a meglévő tőkével a tél végéig? Tavasszal megkezdődnek a divathetek Párizsban, és akkor minden rendben lesz. De most még… – vont vállat – szűkében vagyunk a pénznek.

Kinyitottam az aktatáskámat, és elővettem a dossziét, amin az elmúlt héten dolgoztam, aztán Cullen elé csúsztattam a bárpulton. Felnyitotta, gyorsan átfutotta az utolsó oldalt, aztán hitetlenkedve rám nézett.

– Ez komoly? Biztos vagy benne?

– Amilyen biztos csak lehetek. A befektetés nem egzakt tudomány; van pénzem, amelyet felhasználhatok. Átnéztem a vagyonrészt és a tavaszi terveiteket, és egyetértek veled. Remek lesz a következő év! Csak egy kis segítségre van szükségetek, hogy átvészeljétek az átmeneti nehézségeket.

Cullen egy pillanatra elfordította a fejét, szinte szemmel láthatóan kiáradt belőle a feszültség, ahogy kifújta a levegőt.

– El sem tudom mondani, hogy mit jelent ez a számomra. Ez… ez jelent mindent, Smith. Te vagy a legjobb barát. Nincs nálad rendesebb fickó!

Mintha szögeket vertek volna a mellkasomba a szavai. Ha olyan jó barát lennék, akkor nem képzelném az ölembe a húgodat, vagy valami sokkal nagyobbal a szájában, mint a hüvelykujja.

De megtartottam magamnak ezeket a gondolatokat, mert ki fogom őket verni a fejemből. És talán a nadrágomban rejtőző vadállatot is, attól függően, hogy Evie milyen ruhában jelenik meg ma este.

Nem, az iránta érzett vonzalmat fogom kiverni a fejemből. A földre birkózom, lefogom és legyőzöm.

És semmi sem állíthat meg. Még a szexi, gömbölyű csípőjű Evie sem.