Copyright © Marilyn Miller, 2021

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó, 2021

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Faniszló Ádám

További grafikai munka: Németh Renáta

Szerkesztette: Kalocsai Judit

Korrektúra: Török Tünde

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, 2021

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-5701-00-1

Prológus

Egy ember sohasem az, aminek látszik. Egy test. Egy tökéletes burok, ami mögé ki kell érdemelni a bebocsátást.

Csak nézed őt. Magával ragad és elsodor. Nem tudod, mennyi emléket rejt a mosolya, mennyi elmúlást suttog a tekintete, mennyi könnycsepp száradt a bőrére. Nem tudod, mit tett, mi van mögötte, ahogy azt sem tudod, mi vár rá. Csak őt látod. Vágysz rá és akarod.

Én sem tudtam, mi vár rám, de akartam. Mindennél jobban.

Elértem. Megkaptam.

Habár keményen meg kellett küzdenem érte. Feladtam egy embert, hogy valaki más legyek. Talán az voltam én, ő tett azzá, aki most vagyok. Emelkedtem és zuhantam. Kúsztam a sárban. Ütöttek és nem kérdeztek. Akarat szállt szembe az engedelmességgel. Nem voltam ember, csak egy gép, akit egy dolog hajt. Emberré válni. Olyan emberré, akire mindig szüksége lesz. Én leszek a pajzs, amely megvédi. A napfény, amely beragyogja életének legsötétebb napjait. Szél leszek, amely kisöpri az életéből a könnyeket. Annyira jó akartam lenni neki. Pontosan olyan jó, mint ő nekem.

Végül nem lettem.

Hiába a sok áldozat, hiába minden, végül mégiscsak gép maradtam, aki nem érez, nem szeret, és nem remél. Nem lehettem az a férfi, aki boldoggá teszi. Nem lehettem az, akire vágyott, és nem kaptam meg azt, amire én vágytam.

Elveszítettem.

A lelkem darabokra hullott, és most a lábam alatt ropog. Minden egyes nap megtaposom, hogy érezzem, még ember vagyok. Azt hittem, ezek a darabok lassan elenyésznek, hogy soha többé nem lesz már egész.

Tévedtem.

Ez a test újra életre kelt, és ez a szív újra érezni kezdett azon a napon, amikor ő ismét belépett az életembe…

Nathaniel

Ahogy belépek a terembe, néhány szem azonnal rám szegeződik. Főleg a recepciós csajé, aki alig várja, hogy végre benyúljak a bugyijába. De nem teszem. Szó szerint két alkalmazottamat basztam már így el. Mindkettő annyira ácsingózott a farkam után, hogy végül megkapták. Dugtunk egypárszor. Jó volt. Sőt! Több a jónál. A nők rendszerint túlkombinálják a dolgot. Egyszerűen nem tudják különválasztani a testiséget az érzelmektől. Úgy gondolom, attól még lehet jó a szex és működhet a kémia két ember között, ha nem szeretik egymást. A szerelem csak bonyolítja a dolgokat. Mindig.

– Jó reggelt, Nathaniel! – csicsergi a kis barna a pult mögött.

Ha most elé állnék, és azt mondanám, térdelj le, megtenné. Szó nélkül. De nem mondom, csak ennyit:

– Jó reggelt, Emily!

Bemegyek a pult mögé, kiveszek a hűtőből egy izotóniás italt, majd újra felé fordulok. Egy ideig bámul, akár egy ínycsiklandó falat húst, végül megszólal.

– Az asztalodra tettem a múlt havi jelentést.

– Köszönöm – válaszolom kurtán.

– Akarod, hogy megmutassam?

– Az asztalomat? – kérdezem felvont szemöldökkel, mire felkuncog.

Persze hogy nem azt. A kis Emily mást szeretne mutatni nekem.

– A jelentést. Hátha nem egyértelmű valami. Ha lenne kérdésed…

Elé állok, majd a pultra teszem a kezemben lévő üveget. Felnéz rám, a tekintete annyi mindenről mesél. Vágyról, izgalomról, olyan dolgokról, amikhez nagy kedvem lenne nekem is. De nem fogom gerincre vágni akkor sem, inkább előveszem a flegma stílusomat, azt úgysem szeretik a nők.

– Tudok olvasni. Te tudsz írni. Igaz?

– Igen.

– Akkor végeztünk. Ha szükségem lesz rád, hívlak.

– Rendben – suttogja remegő hangon.

Miközben magamhoz veszem az üveget, azon tanakodom, vajon nedves-e a puncija. Csak a bugyijába kellene nyúlnom, és máris megkapnám a választ. Mert, ahogy engem méreget, ahogy a száját harapdálja, biztos vagyok benne, hogy igen. Lenézek rá, egyenesen a mellei közé, amelyek izgatóan hívogatnak.

Baszd meg, Emily! A farkam tökéletesen illene az ikreid közé.

Megharapom a szám belsejét, majd előveszem a kártyát, és bemegyek a terembe, még mielőtt meggondolom magam az ikrekkel kapcsolatban.

Jobb oldalon van az irodám, amiből egy kisebb zuhanyzó nyílik. A góré az góré még egy konditeremben is, így természetes, hogy jár neki a külön zuhanyzó, mindenféle extrákkal. Diadalittas mosolyra húzódik a szám, ha eszembe jut, mennyi nyögést nyeltek már el a zuhanykabin falai.

A külön iroda bizony kiváltság…

Ledobom a táskámat, majd átöltözöm. Lesz ma két edzésem, plusz benéz hozzám az öcsém is, Dylan, aki legalább úgy falja a nőket, ahogy én. Bár nem ugyanaz az okunk rá.

Dylan az én szöges ellentétem, mégis sok mindenben hasonlítunk. Amíg én testépítéssel foglalkozom, addig ő modellkedik. Furcsálltam ezt az ambícióját, de elfogadom. Mellette MMA-zik, persze csak úgy, hogy közben vigyáz arra a szép kis pofikájára, amire olyan rohadt büszke. Mintha két elcseszett ember küzdene benne. Egy harcos, aki győzni akar, és egy selyemfiú, aki illegetni akarja magát.

Ahogy átveszem az edzőcuccomat, kimegyek a terembe, hogy bemelegítsek. Az edzés nálam nem csak életforma. Inkább azt mondanám: létforma. Szükségem van arra a fáradtságra, amit adni tud, de leginkább arra, hogy kiadjam a bennem lévő feszültséget. Nos, igen, vannak olyan gondok, amelyeket még a nők sem tudnak feledtetni.

– Szia, Nathaniel!

– Helló!

Két csaj köszön rám, akik az ellipszis tréneren formálják az alakjukat.

– Hölgyeim! – Tisztelettudóan feléjük bólintok, mire összenevetnek.

A lányok régi vendégeim. Egyszer felajánlották, hogy mit szólnék egy édes hármashoz. Ugyan csábító volt a gondolat, de nemet mondtam. A termemben nem szedek fel nőket. Vagyis… már nem szedek. Nem akarom, hogy azért legyen gyenge a forgalom, mert sorra dugom az összes vendégemet. Nem mintha panaszkodhatnának. De mint mondtam, a nők mindig túlgondolják a dolgokat. Az összes pénzem benne van ebben a buliban, amit nem akarok elbaszni. Nőt szerezni nem nehéz. Elég bemenned az egyik klubba vagy krimóba, és máris akad a farkadra legalább három.

Megállok a tárcsák előtt, megkeresem a nekem valót, majd felteszem őket a rúdra, és egykezes emeléseket végzek. Jobb és bal. Lassan. Nem lendületből kell csinálni a gyakorlatot, hanem izomból. Az emberek el sem hinnék, mennyi balfasz jár ide. Nem nézek le senkit, félreértés ne essék, de amikor bejön egy nyüzege kölyök, aki úgy tesz, mint Schwarzi, na, az kurva gáz. Gyúrni nem lehet ész nélkül. Fontos, hogy lépésről lépésre haladjon az ember. A testet folyamatosan kell edzeni, az izmokat is fokozatosan kell erősíteni. Mióta az eszemet tudom, ezt csinálom. Kellett az erő ahhoz, hogy…

– Szeva, Nate! – Dylan jelenik meg mögöttem, és jól hátba vág. – Látom, gyúrsz.

– Csak töltöm az időt.

– Jah, látom. Mi a helyzet?

– Semmi. Téged vártalak. Lesz még két edzésem. Aztán a múlt havi jelentést kell átnéznem.

– Emily segít! – Újra hátba vág.

– Képzeld, van agyam.

– Vágom én, de a kis Emily biztosan segítene neked. Tudod, hogy jobban menjen a koncentrálás. Vagy már megfarkaltad?

– Nem! És nem is fogom.

– Nah, akkor az enyém lehet?

– Kis pöcsfej! – Próbálom megütni, mire eltáncol előlem.

– Papi, nem megy az már úgy – gúnyolódik, közben meg úgy tesz, mintha öreg lenne. Igaz, elmúltam már harminc, de azért nem temetem még magam. – Gyere, pakolj fel! – Maga elé emeli a kezét, majd keringeni kezd körülöttem.

Úgy teszek, mintha nem érdekelne, és mikor leengedi a karját, megragadom és a háta mögé csavarom, majd a következő pillanatban a földre teperem.

– Hé, nem Emily vagyok, öreg. – Hangosan felröhög.

– Mint mondtam, pöcsfej! – A mellkasára térdelek, mire megütögeti.

– Jól van, G. I. Joe! Nyertél – nyöszörgi a lábam alatt.

– Soha ne becsüld le az ellenfelet. – Felállok, közben magam után rántom az öcsémet is.

– Jogos.

– Javaslom, hogy keménykedés helyett inkább eddzünk.

Az egyik pad mellé lépünk, majd feltesszük az újabb súlyokat.

– Az a két pipi nagyon nézeget téged.

Dylan a két csaj felé bök a fejével, akik még mindig az ellipszis tréneren vannak. Tipikus ringyók, akik szemérmetlenül flörtölnek bármelyik pasassal. Dugtam már egyszerre két nővel. Nem nagy szám. Az egyiket basztam, a másikat nyaltam. Tapasztalatszerzés, vagy inkább valami újdonság volt az amúgy is sivár életemben. Semmi több.

– Tudom – válaszolom érdektelenül.

– Nem semmi a két bige. Jó világod van neked itt, tesó. De ezt már mondtam. – Felröhög, közben a vállamba bokszol.

Nos, igen, nincs panaszra okom. Több popsit és mellet látok, mint bármelyik férfitársam. Mázlista vagyok. Ez tény.

– Ne a szád járjon, hanem a kezed.

A pad felé mutatok, amire Dylan lefekszik, majd leemeli a súlyzót.

– Mennyit raktál rá? – kérdezi erőlködve, ahogy leemeli a rudat.

– Nyomjad, nyomjad!

Dylan arca eltorzul, ahogy újra és újra belenyom a súlyba.

– Még hármat!

Mögé állok, a kezem készenlétben van, ha esetleg segítenem kell neki visszatenni a rudat. Az utolsót nehezen, de kinyomja.

– Hallod, tesó, szerintem elfelejtetted, hogy én nem te vagyok. – Felül a padon, majd megtörli izzadságtól nedves homlokát. – Azt hittem, az utolsónál beszarok.

– Keménykedni akartál.

– Kapd be! – Feláll, majd körbenéz a teremben. – Nincsenek sokan.

– Tudom – válaszolom csalódottan.

Az elmúlt időszakban kicsit visszaesett a forgalom. Meg gondolom az sem segített, hogy pár utcával arrébb egy faszkalap rám nyitott.

– Kéne egy kis turbó.

– Mire gondolsz?

– Egy kis reklám. Tudod, félmeztelen pasik, dögös csajok a plakátokon.

– Gondoltam rá már én is.

– Na. Nincs más dolgod, mint keress egy profi fotóst meg egy marketinges szakembert. Tudok segíteni.

– Nem kell. Megoldom.

– Segítek. Van egy csaj, néha beugrik, amikor a rendes fotós nem ér rá. Olcsóbban dolgozik, mint Gilbert, és rohadtul ért a melóhoz.

– Jól van, add meg az ipse számát, aztán majd felkeresem.

– Csaj.

– Jó, nem baj.

– Oh, dehogynem.

– Mi baj van vele? Azt mondtad, jó.

– Az a baj, hogy állítólag kegyetlenül dögös. Én még nem találkoztam vele, sajnos – teszi hozzá csalódottan. – A többiek mondták, hogy olyan mellei vannak, öregem. És olyan segge… – A kezével próbálja megformázni az előbb említett testrészeket.

– Nem dugópajtást keresek, hanem szakembert. Add meg a csaj elérhetőségét. Meglátjuk, hogy dolgozik, és hogy valóban olyan dögös-e, mint amilyennek leírtad.

Miután végre lezavartam az edzéseket, bevonulok az irodámba, hogy nekilássak a rohadt papírmunkának. Rühellem csinálni, de legalább ezzel is spórolok. Nem kevés hitel van a nyakamon, amit életem végéig nyöghetek, ha nem találok ki kurva gyorsan valamit. Amúgy legalább hasznát veszem a többéves egyetemi tanulmányaimnak, ha magam oldok meg bizonyos dolgokat. Igen, nem egy kigyúrt izomagy vagyok, akinek csak az egója és a farka nagy. Eszem is van, amit mégis sutba vágtam évekkel ezelőtt. Ha akkor másképp döntök…

– Hamarosan zárhatunk – libben be Emily az ajtón, majd megáll előttem karba tett kezekkel, aminek nyilvánvalóan egy célja van: hogy a formás mellét kitegye a kirakatba.

Szívem szerint rávágnám erre a kibaszott asztalra, és úgy megdugnám, hogy másnap nem bírna bejönni dolgozni. Talán ha betörném, ha megadnám neki, amit akar, lekopna rólam. Vagy elveszítenék egy jó munkaerőt. És a jó alatt nem azt értem, hogy a kis Emily dögös, hanem azt, hogy valóban jól dolgozik.

– És mi tart vissza? Számold le a bevételt, aztán töltsd fel a hűtőket! – utasítom érdektelenül, ami nemhogy elvenné a kedvét a játszadozástól, hanem még jobban feltüzeli.

– Mindennel kész vagyok. De úgy látom, neked még sok dolgod van. – Elindul felém, mire hanyatt dobom magam a székemben.

Nem dughatom meg ezt a csajt is!

Ezt hajtogatom magamnak, miközben Emilyt nézem, ahogy lassú léptekkel felém közelít. Minden pólusából árad a szexualitás. Felkínálja magát, csak el kell vennem. Könnyű préda.

– És te ebben tartasz fel – közlöm tárgyilagosan.

Mellém lép, ujjait végigfuttatja a bicepszemen.

– Segítek, ha akarod.

– Nekem, vagy a papíroknak? – kérdezem felvont szemöldökkel, miközben végignézek rajta.

Olyan rohadt dögös ebben a feszülős tréningruhában, hogy összefut a nyál a számban. Megragadom a kezét, és magamhoz húzom. Pontosan annyira, hogy a pólója alá láthassak. Annyira, hogy a szánk majdnem összeérhessen.

– Szeretnéd, ha ráérősen megbasználak, igaz?

– Igen – nyögi a választ szinte zihálva.

– Ha ezt megteszem…

– Igen?

– Akkor nem kell többet bejönnöd dolgozni. – Erre a mondatra összeráncolja a homlokát. – Mit akarsz jobban? A farkamat vagy a munkahelyedet? Válassz, Emily!

– Én, én… – Egyre vörösebb arcára döbbenet ül, majd a következő pillanatban elhúzódik tőlem. – Szükségem van a munkára.

– Akkor, azt hiszem, ezt megbeszéltük. – Elengedem a kezét, mire tesz egy lépést hátra.

– Megyek és befejezem…

– Menj csak! – Az ajtó felé biccentek, mire minden további szócséplés nélkül távozik.

Mi lett volna, ha nem a meló a fontos neki? Megmarkolom egyre keményebb farkamat, és megigazítom.

Baszd ki, Emily! Itt hagytál álló farokkal.

Próbálom kiverni a fejemből a vonagló alkalmazottam testét, és végre a melóra koncentrálni szex helyett. Ahogy magam elé veszem a papírtömeget, kicsúszik közüle egy cetli, amit Dylan adott.

Rhea Archer

0049 12 123 879

Rhea Archer… Ki vagy te?

Nézegetem a kezemben lévő fecnit, jelenleg ez minden, amit tudok az állítólagos dögös fotós csajról, aki elvileg rohadt jó abban, amit csinál. Kíváncsi vagyok rá, ezért felnyitom a laptopom fedelét, hogy rákeressek a Facebookon. Belépek, majd beírom a keresőbe a nevét. Bassza meg, mennyi Rhea! Vajon melyik az a lány, aki segíteni fog nekem? Ez zsákutca… Fel kellene hívnom. Az órára nézek, rohadt késő van már. Talán majd holnap. Vagy ha rendbe tettem magam körül ezt a kupit. Az asztalomon lévő papírhegyekre nézek.

Rhea Archer! Még várnod kell rám…

Rhea

Ahogy hazaérek, lepakolom a cuccomat, vigyázva a drága gépekre a bőröndömben, majd ledobom magam a kanapéra. Egyre több megbízást kapok, aminek nagyon örülök. Két évvel ezelőtt azt hittem, éhen fogok pusztulni. Fotós vagyok, amiből nem olyan könnyű megélni. Talán a fodrász szakmához tudnám hasonlítani. Amíg nem alakul ki egy saját vendégköröd, illetve nem terjed el a neved, a munkásságod az emberek között, addig láthatatlan vagy. Nos, egy jó évig láthatatlan voltam. Egészen addig, amíg két évvel ezelőtt megismertem egy lányt, aki segített nekem. Voltak kapcsolatai, igyekezett beprotezsálni ide-oda. Ez a lány azóta a legjobb barátom lett. Nem, nem csak egy szimpla barát. Az egyetlen biztos pont az életemben. Egy olyan életben, ami három évvel ezelőtt teljesen megváltozott. Alkalmazkodnom kellett. Magam mögött hagyni egy olyan lányt, aki már nem én vagyok…

Ez részben sikerült.

Vannak éjszakák, amelyek nehezek. Eszembe juttatják, hogy ki voltam, kit hagytam magam mögött, ki vagyok most, kivé váltam. Mikor feladtam volna, mert nem akartam az új életemet, berobbant az életembe Cheryl. Egy kisebb baleset hozott minket össze. Épp munkába indultam, persze az autóm szokásához híven alig akart beindulni, majd amikor sikerült, és kikanyarodtam, Cheryl belém hajtott. Ahogy kipattant a tűzpiros autójából, olyan volt, akár egy vihar, ami alig várja, hogy porrá zúzzon a haragjával. Az eset után még találkoztunk kétszer, majd közölte velem, hogy szimpi vagyok neki, ezért lehetünk barátok, ha gondolom. Ez aztán a meglepő fordulat! Hiszen előtte pár nappal még meg akart ölni. Így a békejobbot elfogadva, mert nagyon nem akartam ujjat húzni vele, belementem a barátkozásba. És milyen jól tettem. Néhány ember okkal lép be az életünkbe. Hiszem, hogy Cheryl is pont ilyen. Ha ő nincs, talán még ma is a szar életem mélységes bugyraiban dagonyáznék.

Hangosan felsóhajtok, amikor megszólal a telefonom. Előhúzom a farzsebemből, hogy megnézzem, ki keres. Az előbb említett vihar itt bolyong körülöttem.

– Szia! Hazaértél végre?

– Igen.

Hanyatt vágom magam a kanapémon, amelyet együtt választottunk ki Cheryllel.

– Este kiruccanunk, mit szólsz hozzá?

– Azt, hogy fáradt vagyok. Most értem haza a melóból.

– Akkor majd este lazítasz. Hamarosan zárok én is, aztán megyek haza készülődni.

– Mi lenne, ha ma ezt offolnánk?

– Szó sem lehet róla – csattan fel erélyesen.

– Jobb volt, amíg némán bámultad a seggemet. – Hangosan felnevetek.

Ha nem veszem fel a telefont, most csendben lapulna a viaskodó barátnőm a jobb farzsebemben. Cheryl érti a poént, tudja, hogy a gatyámban tartom a telefonom.

– Emeld fel azt a kerek farodat, és menj öltözni! Két óra múlva ott vagyok érted. Addig van időd kádba ülni, elszopogatni egy pohár bort, vagy amit akarsz. A lényeg, hogy este legyél dögös.

– Cheryl…

– Igen?

– Mi igen?

– Nem te, egy faszi pont zárás előtt akar csináltatni egy giga csokrot. Most leteszlek, hamarosan ott vagyok. Puszi.

Időm sincs reagálni, mert a következő pillanatban elnémul a vonal. Talán bíznom kellene benne, hogy olyan megrendelést kap, ami el fog húzódni, így lőttek az estének. Viszont a barátnőmet ismerve tuti meg fogja oldani a dolgot.

Este bulizni megyünk…

Cheryl nem késett. Nem bizony. Alig két óra elteltével az ajtómat verte. Tudtam, hogy megoldja a csokorkérdést. Persze hogy meg, hiszen ügyes kezű. Van egy szép virágboltja, amit a nagyapjától örökölt pár évvel ezelőtt. El akarta adni, azt mondta, őt aztán nem érdeklik a virágok. Tudom, hogy ezt azért mondta, mert a szíve mélyén nagyon is szereti, csak félt visszamenni, félt az emlékektől. Viszont a nagyapja utolsó kérésének mégsem tudott nemet mondani. Kislány korában nagyon sokat segített a virágüzletben, amíg a szülei dolgoztak. Amolyan gazdag családból származik. A szülei nagyon sokat utaznak a mai napig, ebből adódóan sokszor passzolták le Cherylt az imádott nagypapájához. És innen a kötődés. Viszont nemcsak boltot kapott, hanem egy igazán nagyszájú alkalmazottat is. Gregoryt. Kevés olyan ember van, aki meglepetést tud okozni. Nos, neki az is sikerül. Mindig. Cheryl, Gregory és én, igazi kis triót alkotunk. És hogy hogyan fér meg két nő és egy férfi egymás mellett?

– Azt hittem, jobban bedobod magad. – Gregory a fenekemre csap, amire egy valamirevaló nő valószínűleg pofonnal válaszolna. Én mégsem teszem. – Így nem fogsz pasit fogni – teszi hozzá dohogva.

Szóval miért nem vágom pofán? Azért, mert Gregory meleg.

– Szerintem semmi baj sincs a cuccommal.

Gyorsan végignézek magamon. Koptatott farmergatya van rajtam fekete pólóval és sportcipővel. Voltam már magas sarkúban bulizni. Isten ments, hogy még egyszer úgy tegyek. Két napig nem éreztem a lábamat.

– Jaja, cucc, drágám. Még ezeken az olcsó lotyókon is jobb ruha van, mint rajtad. – Lenézően végigmér egy ötfős csoportot. – De most komolyan! – Nagyot sóhajtva felém fordul. – Mikor mászik be valaki a bugyidba?

– Tudod, mi van, Gregory.

– Nem, nem tudom.

– Hagyd már, tudod, hogy szigorú cölibátusban él. – Cheryl Gregory karjába kapaszkodik, majd hangosan összenevetnek.

– Tudjátok, mit? Kapjátok be!

– Nem téma, csak mutasd meg, ki az áldozat. – Gregory újabb nevetésben tör ki.

Na, igen. Ha valaki, ő tud élni. Minden héten más férfit cibál haza.

– Nézd azt a pasit a pultnál – kurjant fel Cheryl.

– Melyiket? – A tekintetem gyorsan körbejárja a klubot, hogy megkeressem, kire gondol.

– Ne legyél már ennyire vak, te nő! Azt az izmos szőkét, ott – mutat maga elé, egyenesen a bár felé –, amelyik a sört issza. Tetoválás van a karján végig – hadarja, majd kalandozó tekintetemet jobban az ismeretlen felé fordítja. – Látod már?

– Na, baszd meg. Neki bekapnám – horkant fel Gregory.

– Látom, szóval nem kell kitörni a nyakam – pufogom a barátaim felé, miközben a magányos farkast nézem előttem.

Ja, nem, nem farkas, egy igazi oroszlán, aki, lefogadom, olyan csajokat fogyaszt el vacsorára, mint én. A pasinak széles háta van, és olyan karja, hogy dobálni tudna a levegőben, ha akarna. A lába széles terpeszben, az egyik a földön, a másik lazán a széken pihen. Az arcát még nem látom, mert nekem háttal ül, de hogy hatalmas, az tuti.

– Menjünk oda – biztat a barátnőm.

Szerinte tényleg cölibátusban élek, így elsődleges feladatának érzi, hogy összehozzon egy ismeretlen seggfejjel. Tulajdonképpen bármelyik idegen férfi ágyába képes lenne belökni, csak hogy végre pasival lásson.

– Dehogy megyek. Hülye vagy? – Erélyesen felcsattanok és felé fordulok. – Az a pasi szerintem olyan csajokat eszik reggelire, mint én.

– Kétséged se legyen! – Hangosan felnevet.

– Az tuti, csajok. Lennék a reggelije. Vagy a vacsija. Biztos nem meleg. A francba! – Gregory drámaian felsóhajt, miközben a pultnál üldögélő ismeretlent fürkészi.

– Miből gondolod? – kérdezem kíváncsian.

– Most komolyan? – veti vissza szinte visítva, aztán lebiggyeszti az ajkát. – Az a pasi igazi alfa-hím. Olyan férfi, aki szeret a jó végén állni a dolgoknak.

– Te is szeretsz a másik végén állni – vág közbe hahotázva Cheryl.

– Érted, hogy értem, ribi. Az a pasi igazi vadász. Süt róla. A melegek nem sugároznak ennyi tesztoszteront. Ez tény.

– Akárhogy is, jobb, ha nem megyünk.

– Jogos, kétlem, hogy ebben a ,,cuccban” – erőteljesen megnyomja ezt a szót – felfigyel rád.

– Tegyünk egy próbát! – Cheryl megragadja a karomat és a pult felé rángat, nyomunkban Gregoryval, aki hangosan sóhajtozik.

– Két tequilát kérünk – közli Cheryl a csapossal, majd szemtelenül végignézi az ismeretlen szőke pasit mellettem. – Azt a kurva – robban ki belőle, de persze olyan hangerővel, hogy csak én halljam.

Vagyis… remélem, hogy csakis én hallottam.

– Mi van? – Finoman oldalra fordítom a fejemet, hogy közelebbről is megnézzem a szőke hegyomlást, aki maga elé bámul, miközben szopogatja az üveg sörét.

Mást is szopogathatna…

Megfogalmazódik bennem a felismerés, miszerint nagyon guszta, ahogy az ajkai az üveg szájához érnek. Próbálom feltérképezni oldalról férfias arcvonásait, mire egyszer csak hirtelen felém fordul, és sötétkék szeme az enyémbe fúródik. Uramisten! Soha nem láttam még ennyire kék tekintetet. Résnyire húzza mandulavágású szemét, olyan szúrósan néz végig rajtam, hogy belém fagy még a szó is. Mintha kutatna rajtam valamit. Mintha arra próbálna rájönni, ismer-e. Talán találkoztunk már? Megannyi kérdés kavarog most bennem, miközben az arcomat tanulmányozza. Szó szerint köpni-nyelni nem tudok. Soha életemben nem láttam ennyire szép férfit. Egyáltalán, egy férfi lehet szép?

Idióta nő! Persze hogy nem.

Szőke haja rendezetlenül meredezik az ég felé, arcát sötétszőke borosta borítja, ami erős élt ad amúgy is férfias vonásainak.

– Szia! – dünnyögöm, ahogy csodálatos arcát bámulom.

Hümmög egyet, majd feláll, és magamra hagy. Gregory pukkadozva felnevet.

– Szia? Ez most komoly? Ennyit bírtál kinyögni neki? – kérdezi Cheryl szemrehányóan.

– Mégis mit vársz tőlem? Mit mondjak neki? Figyelj már, kedves idegen, tök régóta nem voltam pasival, volna kedved megdugni?

– Ja, valami ilyesmire gondoltam, csak persze kicsit burkoltabban.

– Hát ez tényleg elég béna volt – hajol be Gregory közénk, ezzel közrefogva minket.

– Nem fogok könyörögni egy idegennek, hogy keféljen meg.

Eltolom magamtól a barátaimat, akik miatt hülyét csináltam magamból. Nem fogok itt remegni. Nem. Még akkor sem, ha olyan dögös a pasi, mint ez. Amúgy meg egy barom lehet, még annyi tisztelet sem volt benne, hogy legalább visszaköszönjön.

– Igyuk meg az italokat, aztán menjünk táncolni! Azt hiszem, a néma szőke bukta. De tényleg. Lehet, hogy néma szegény, nem?

– Nem igazán érdekel. Menjünk inkább táncolni, ha már magaddal citáltál.

Lecsapjuk a tequilákat, majd elvegyülünk a tömegben. Vadul riszáljuk magunkat a zene ritmusára, Gregory sem fogja vissza magát. Ő elfogadta, hogy ilyen. Most másokon a sor, hogy így tegyenek.

Becsukom a szemem, próbálom átélni a zene lüktető ritmusát. Kellően ellazulok, egyszer csak a semmiből megérzek a csípőmön egy erős szorítást. Azonnal kipattan a szemem, a barátaimra nézek, akik döbbenten bámulnak rám.

Mi van? Csak nem George Clooney áll mögöttem?

– Jól csinálod. – Egy mély és érzéki hang suttog a fülembe, amitől a testem minden sejtje megmozdul. Mi? Egy hangtól? Na ne már! – Egész izgató.

Lassan hátrafordulok, majd egy erős és izmos mellkasba ütközöm. Felnézek, és meglátom az iménti néma, szőke pasit, ahogy engem bámul azzal a ragyogó kék szemével.

– Nem vagy néma? – kérdezem gúnyosan. – Még ilyet…

– A szám hihetetlen dolgokra képes, kétséged se legyen! – válaszolja szemrebbenés nélkül. – Ha dugni akarsz, megadom neked, amire vágysz. A kérdés csak az, hogy bírni fogod-e. – Erősen a csípőmbe markol, nyomatékot adva ezzel az előbbi kijelentésének.

Tessék? – sikítok fel magamban.

– Már elnézést…

Kicsit eltolom magamtól, de csak annyira sikerül, amennyire ő akarja. Hatalmas keze továbbra is a csípőmön pihen, és erősen szorít. Talán túl erősen. Annyira intenzív ez a pillanat, olyan nyers, ami behódolást követel. Én azonban nem hódolok be senkinek. Az előttem álló férfinak meg pláne.

– Azt hiszem, te nagyon benéztél valamit, szöszi. – Kissé lenézően végigmérem, hogy érezze, én nem az a nő vagyok, akit csak úgy megdugunk egy koszos sikátorban. – Honnan veszed, hogy dugni akarok veled? – kérdezem kissé megemelkedett hangon.

Mégis mit képzel, mi vagyok én? Egy fehérmájú dög?

Igaz, pókhálós vagyok odalent, de nem ugrom rá öt perc után senki farkára, még akkor sem, ha a pasi egy félisten. Egy bunkó, beképzelt félisten.

– Onnan… – Közelebb lép hozzám, egészen közel. Nagyon férfias illata van, olyan friss, amire az érzékeim azonnal vigyázzállásba vágják magukat. – Onnan, hogy nem tudod levenni a szemedet rólam. Onnan, hogy a szádat harapdálod, miközben elképzeled, hányféle módon duglak meg.

Micsoda? Mi ez? Gondolatolvasó? Egy szemtelen és szexi gondolatolvasó – nyugtázom magamban. De azért ne legyen már ennyire elszállva magától.

– Hé, nagyfiú! Én nem képzelek veled kapcsolatban semmit – vágom ki katonásan a hazugságot minden szemrebbenés nélkül.

Dehogynem. Olyan régóta nem voltam pasival, hogy most kocsonyaként remegek ez előtt az ismeretlen előtt. Merő pocsolya vagyok, amin úgy gázol át, ahogy csak akar. Gondolatban valóban dugunk, annyiféleképpen, ahány módon csak lehetséges. Úristen, nem vagyok normális. Valójában el kellene küldenem a fenébe. Mindig is óvakodtam az ilyen nagyképű nőcsábászoktól. Azoktól, akik csak kihasználják a nőket, azoktól, akik azt hiszik magukról, hogy ők a világ közepe. Mondjuk, ez a pasi tényleg a világ közepe, de nem az én világomé.

– Valóban? Akkor, ha megcsókollak, nem fogod hagyni nekem? – Lassan fölém hajol, nem látok mást, csak egy világító kék szempárt, ami kutakodva fürkész. Hófehér fogsort, ami finoman villan ki csókolni való ajkai közül. Érzem forró és vágytól átitatott leheletét az ajkamra csapódni, erős ujjait a derekamba mélyedni. Szedd össze magad, te lány. Vissza tudod utasítani! – Túl régóta…

– Meg se próbáld! – Erőteljesen eltolom magamtól, jelezve, hogy nem megyek bele a játékba. Akármilyen dögös is. – Tudom, mire utazol. Tudom, hogy mit akarsz.

– Akkor nem kellenek a felesleges körök. – Közelebb lép hozzám, mire automatikusan hátralépek.

Furcsa fény villan a szemében. Nem tudom, hogy őrület vagy vágy, ami kavarog abban a háborgó kékségben. Akármelyik is, engem mégis magához vonz.

– Soha nem állnék le veled. És most menj el! – utasítom keményen, mire az arcára csalódottság ül, de az a fajta, ami haraggal társul.

Akármennyire vonzó, akkor sem állok le vele. Az előttem álló férfi pontosan az a fajta, aki rohadt ügyesen tudja összetörni a női szíveket. Bár… ami az enyémet illeti, az már amúgy is törött…

– Sokáig úgysem menekülhetsz a sorsod elől – dörmögi, majd sarkon fordul, hosszú, öles léptekkel elindul, és magamra hagy.

Figyelem, ahogy leül az előbbi helyére a pult mellé, majd folytatja a magányos ivászatot, miközben végig engem néz. Farkasszemet nézek egy olyan férfival, aki a puszta tekintetével képes meztelenre vetkőztetni még a lelkemet is.

Még hogy nem kerülhetem el a sorsomat? Oh, dehogynem. Ha valamiben, abban nagyon jó vagyok.

– Mi volt ez, anyukám? – kérdezi nevetve Cheryl, ahogy mellém áll.

– Kösz, hogy jöttél.

– Nem voltál bajban egy percig sem. Kíváncsi voltam, mire mentek egymással, de ahogy látom, semmire.

– A pasi nem komplett.

– És nem néma. Ja, és rohadtul dögös. – Gregory a száját harapdálja, miközben a szexi szöszit gusztálja, aki folyamatosan engem bámul.

– Rhea, csak szex. Ki ne hagyd már ezt a pasit!

– Juj, esküszöm, utána futok és beleharapok abba a kemény seggébe.

– Nem is ismerem. Valami nem okés vele.

– Túl sokat agyalsz. Nézd már meg! Nincs vele semmi baj. Ő egy ragadozó, aki téged akar. Élned kell, Rhea! Egy idegen. Semmi bonyodalom. Látod azt a lotyót két székkel arrébb? Mindjárt odamegy hozzá. Menj, és cserkészd be!

Cheryl meglök, hogy menjek oda ehhez a gátlástalan szexistenhez, aki megdugna, ha akarnám. Most komolyan dugjak vele? Olyan régen nem voltam már férfival. Talán egy estére félre kellene tennem a szabályaimat, amelyek ugyan megvédenek, ugyanakkor meg is fosztanak az élettől. De basszus, azt kérdezte, hogy fogom-e bírni! Mégis miért? Mondjuk, az én kis hatvan kilóm eltörpül az ő hatalmas teste mellett. Biztos isteni az ágyban. Egy ilyen férfi csak az lehet. Szenvedélyes, vad és zabolátlan. Megpróbálom. Annak ellenére is, amit a szemében láttam. Mert az a villanás engem nem taszít, hanem vonz. Végül is mi baj lehet? Egy szenvedélyes éjszaka egy idegennel. Egy szexi idegennel.

Elindulok felé. Határozott vagyok. Biztosan csak azért, mert most nem engem néz. Mire mellé érnék, az előbb említett lotyó mellette terem, és simogatni kezdi a combját. A szöszi felé fordul, majd azonnal vastag lábai közé rántja. Erős keze a nő fenekére tapad, teljesen beborítja. Itt állok, mint egy idióta, és nyálcsorgatva bámulom őket. Igen, nyálcsorgatva, mert a vágy elhatalmasodott bennem. Elgyengültem, mert én is akartam ezt a férfit. Én lehetnék az a nő, akit letaperol, akinek a nyakába csókol. De nem vagyok. Csalódottan elfordulok, és megkeresem Cherylt, aki egy pasival táncol összesimulva. Elnéz a válla fölött, intek neki, hogy maradjon. Nem akarom elrontani az ő estéjét is. Jobb lesz, ha hazamegyek.

– Hova mész, csajszi? – Gregory ront mellém egy pohár itallal a kezében.

– Hazamegyek – közlöm csalódottan.

Igen, minek tagadjam? Csalódott vagyok. És ez szar érzés.

– A szöszi miatt? Hagyd a fenébe! – legyint egyet. – Látod, neki tök mindegy, melyik lyukba dugja bele.

– Nem miatta. Nincs kedvem itt maradni.

– Oké, veled megyek.

– Nem kell. Tényleg. Érezd jól magad!

– Szó sem lehet róla – válaszolja durcásan.

– Azt ne mondd, hogy nem vetted észre a pultnál ülő pasit, aki téged bámul, mióta csak megérkeztünk! – mondom felvont szemöldökkel.

– Dehogynem. De látod, hogy puhapöcs. Nem mert odajönni hozzám.

– Lehet, hogy nem vágta le, hogy meleg vagy.

– Édesem, most komolyan. Nem süt rólam, hogy meleg vagyok?

– Hát…

Az igazság az, hogy amikor megismertem Gregoryt, én egyből észrevettem, hogy furcsa. Előtte még nem találkoztam homoszexuális emberrel, így nem volt viszonyítási alapom. Viszont ha végignézek az előttem álló férfin… Ahogyan öltözködik, beszél és közben gesztikulál, az elárulja. Mióta őt ismerem, azóta felismerem, ha valaki homoszexuális.

– De, igen.

– Ha neked feltűnik, akkor egy meleg férfinak pláne fel kell hogy tűnjön.

– Adj neki egy esélyt.

– Balfasz. Nem.

– És ha még az elején van? Érted, hogy értem. Ha még csak nemrégen fedezte fel a másságát.

– A fene abba az okos fejedbe! – A vállamra csap, miközben kedélyesen felnevet. – Tuti? Egy faszi sem ér annyit, mint egy barát. Ha kellek, vagyok. Ha nem… – Egy pillanatra a válla mögé sandít, és végigméri az őt bámuló férfit.

– Nem nekem kellesz, mókuska. – Rákacsintok, mire újra a vállamra csap.

– Oké, te harcos amazon.

– Megleszek.

– Tudom. Csörögj, ha hazaértél, okés?

– Rendben. Vigyázz magadra!

– Vigyázzon a pultnál ülő némaság. – Gregory látványosan a hajába túr, majd két puszit nyom az arcomra. – Majd dumázunk.

– Menj már! – Finoman meglököm, majd mosolyogva a ruhatáros csaj felé fordulok, kikérem a cuccaimat, és elindulok haza.

A hazafelé vezető úton a magas szőkére gondolok. Felidézem karakteres arcát, rikító kék szemét, ami úgy siklott végig rajtam, hogy még most is beleremegek, ha csak rágondolok. Magamon érzem erős érintését, a fülemben cseng érzéki hangja. Elég! Már valószínűleg annak a nőnek adja meg azt, amit nekem kínált fel. Amit én buta módon nem fogadtam el.

Van, hogy elszalasztunk valamit, amiről érezzük, hogy nem kellene. Félünk, illetve gátolnak az elveink, amik inkább zárnak gúzsba, semmint szabadságot adnának.

Mindegy, gondolom, úgysem látom többé. Egy újabb férfi, aki nem lett az enyém, mert féltem.

Nathaniel

Biztos, hogy csak az elbaszott képzeletem szüleménye, hogy őt láttam. Az nem lehet, hogy ő volt. Elhagyott. És én elengedtem. Azt hittem, túl vagyok rajta, de az élet kőkeményen pofán csapott, majd a képembe ordította: még nem! Mert életed szerelmét nem lehet csak úgy elfelejteni. Azt a lányt, aki kifordított önmagadból, hogy valaki más legyél. Azt a lányt, aki szeretett, majd végül elhagyott, nem hagyva mást maga után, csak a mérhetetlen szenvedést.

Becsukom a szemem egy pillanatra. Újra magam előtt látom. A szeme, a hangja, a szája.

Bassza meg!

Megszorítom a kezem alatt lévő mosdókagylót. Pontosan olyan volt, mint az emlékeimben. Szexi, dögös, makacs és kihívó…

Kurva sokat ittam. Régen basztam be ennyire. De amikor megláttam, majd miután eltűnt, vedelni kezdtem a piát. Csak lazítani akartam. Egy sima péntek este minden bonyodalom nélkül. Nos, ez rohadtul nem jött be. Már ami a bonyodalmat illeti.

Aztán jött az az olcsó kurva, aki fél óra múlva már a klotyó falának dőlve szopta a farkamat. Ki akartam törölni az emlékeimből, ahova engedélyt nem kérve lopakodott be újra. Az a lány nem ő.

Kinyitom a szemem, majd újra a szoba felé fordulok. Az ajtónak támaszkodom, közben az ágyamban fekvő csajt nézem. Igen, a vadul szopó kis nőcskét végül hazahoztam. Az éjszaka annyiszor dugtam meg, hogy arra sem emlékszem, hányadik menet után dőltem ki. Rohadtul be voltam állva. Semmi mást nem akartam, csak kikefélni magamból az emlékeimet. Nem voltam gyengéd, talán már azt sem tudom, mit jelent az a szó.

Közelebb lépek hozzá, ekkor veszem csak észre a csípőjén és a combján éktelenkedő foltokat. Én tettem. Bántottam. Még akkor is, ha nem akartam. Egy olcsó kurva, akiben kedvem leltem. Semmi több. De nem vagyok állat. Csak felejteni akartam. Egy olyan álmot elűzni, ami újra és újra visszatér. És ez a lány segített nekem. Megadta azt az illúziót, hogy csak ő van, és én. De a ma reggel kínzó valósága először szíven talált, majd arcon köpött. Ő nem az, akit keresek. Az ágyamban lévő nő csak egy újabb trófea. Semmi több.

– Hmm! – Halk dünnyögés, majd a barna hajú lány felém fordul. A szeme álmos, a haja kócos, a tekintete kutakodó. – Helló, nagyfiú! – Lehúzza magáról a takarót, felfedve előttem meztelen testét. Hatalmas mellei vannak, amik az éjjel puhán és nedvesen fogták közre a farkamat. Minden módon megbasztam ezt a nőt. Használtam. Úgy, ahogy ő használt engem. Élveztem. És ő is élvezte. – Nem fekszel vissza? – kérdezi kacéran, majd felül az ágy szélére, ügyelve arra, hogy a lábai széles terpeszben legyenek.

Csupasz puncija szinte magához hív, hogy még egyszer merüljek el benne.

– Dolgom van.

– Én vagyok a dolgod.

Egyik kezével simogatni kezdi magát, barna mellbimbóit az ujjai közé veszi és morzsolgatni kezdi, eközben a másikkal ujjazni kezdi magát. Nézem egy ideig, ahogy a teste vonaglik, ahogy vékony ajkai elválnak, hogy kiszorítsák a mögötte burjánzó sóhajokat. Keresek valakit. A nőben, a mosolyban, a mozdulatokban. De nem találom.

Üresség van.

– Öltözz fel! – utasítom keményen, miközben az ágy mellé lépek, hogy összeszedjem a szétszórt ruhákat.

Nem válaszol, nyögdécselve tovább ujjazza magát, hogy magára, illetve duzzadt csiklójára terelje a figyelmemet.

Jól van, kislány. Elérted. Rád figyelek.

Ledobom a kezemben lévő ruhákat, majd elé állok, mire felnéz rám. Végignyalja az alsó ajkát, közben az ujjai egyre mélyebbre hatolnak nedves puncijában. Letolom a nadrágomat, megragadom a tarkójánál fogva, és közelebb rántom magamhoz, hogy keményen ágaskodó farkamat a szájába tömhessem.

– Szopni fogsz. Keményen – morgom a torkom legmélyéről, miközben az előttem ülő nő olyan vadul szopja a farkamat, hogy szinte beleszédülök.

A kezemet a hajába vezetem, irányítom minden mozdulatát. Kéjesen nyögdécsel, egyik keze engem szorít, a másik a lába között mozog. Nem fogom újra megdugni. Egyszerűen csak a szájába élvezek. Mert ő nem egyenlő az álmaimban létező nővel.