Sirálytoll

Balassa Olívia

2021

Underground Kiadó Kft.

www.undergroundkiado.hu

Minden jog fenntartva!

Angol nyelvre fordította

Balassa Bence

Kedves Olvasó!

Szeretettel köszöntelek a Sirálytoll, az első megjelent kötetem olvasása alkalmából. A kötetben szereplő versek, elbeszélések és novellák mind a szívem szavait közvetítik. Fogadd olyan szeretettel, ahogy én írtam őket! Azért született meg a gondolat, hogy az angol nyelvű fordításukat Bence elkészítse, hogy a magyar nyelvet nem beszélő olvasó is találkozhasson velük és megismerhesse tartalmait.

Jó olvasást kívánok neked!

Balassa Olivia

Dear Reader!

I warmly greet you with my first published volume: Seagull Feather. The poems, short stories, and essays in this book all convey the words of my heart. Receive them with as much love, as I wrote them with! The idea was born for Bence to make their English translation, so that readers who do not speak Hungarian can meet them and get to know their contents.

I wish you a happy reading!

Olivia Balassa

Ajánló

A felkérés, miszerint írjak ajánlót Balassa Olivia könyvéhez részben megtisztelő, részben megható is számomra. Barátságunk közös egyetemi tanulmányainkra nyúlik vissza. Mind a ketten Heves megye egy–egy tanintézményének tanárai vagyunk, országos irodalmi portálokon jelennek meg írásaink. Az általa szervezett szavalóversenyekre mindig nagy szeretettel nevezem be és készítem fel diákjaimat, és mindig nagy örömmel fogadom, ha egy–egy írása neves irodalmi műhelyek írott vagy elektronikus felületén jelenik meg. Hasonló örömmel fogadtam megjelenő kötetét is, amihez szívből gratulálok!

Olivia immár évtizedek óta részese a nem hivatásos, de nem amatőr szinten író kortárs irodalmárok táborának. Ahogy a cím, a Sirálytoll is sugallja, a könyvet a kezébe vevő olvasó egy finom, lágy, selymes és néhol az élet fehér vagy fekete oldalát mutató művekre számítson.

Az írások a líra és a novella műfajaiban fogantak, és arról győznek meg, hogy a szerző igazán eredményesen bontakoztatja ki szárnyait az írásművészetben. (Csak zárójelben jegyzem meg, hogy közös egyetemi tanulmányaink során anno magam is meggyőződhettem tehetségéről az Eszterházy Károly Egyetem égisze alatt meghirdetett Kortárs Hangon nemzetközi vers– és novellaíró pályázaton, ahol a kiválasztottak közé kerültünk). A kötetben is hű maradt énjéhez: kitűnő érzékkel tűzi tollára napjaink visszáságait és fonákságait. Szívfacsaró történetet ír arról Állami gondozás címmel – hogy csak egyet ragadjak ki a remekművekből –, ahogyan a technikai kütyük modern világa

„bekebelez” egy Kisfiút, aki az energiaitaloktól pörögve azt tervezi, állami gondozásba adja a szüleit, hogy ne zavarják a játékkonzolokban. Aki szerint Anya már felesleges, mehet az intézetbe Apa után. Aki „csak hátráltatja a beilleszkedésemet az osztálytársaim közé! Ciki!”. Itt olyan periódusról ír, ami nagyon jellemző napjainkra. Egy figyelmeztető jelet ad a szülők mellett a pedagógusoknak is arról, hogy a gyerekeinek rossz utat választanak, ha tanulás helyett állandóan a mobiltelefonon vagy a számítógépen lógnak.

A piros pillangó c novellája már más témát képvisel, de amely tele van allegóriával egy inspiráció.

Mint megtudtam tőle, Hemingway A fehér elefánt formájú hegyek c. műve ihlette megírására. A novella a gyönyörű tájleírás mellett tobzódik a metaforikus hasonlatokban.

De gyönyörű hasonlatokat, szóképeket és megszemélyesítéseket vélünk felfedezni a kötet verseiben is: Őszi vers, Szabadság, Huszonhét Balaton, Takaró.

Szeretettel ajánlom Balassa Olivia könyvét mindazoknak, akik kedvelik a szerelemről, hitről, örömről, elfogadásról, veszteségről szóló történeteket egy tehetséges tollforgató szemszögéből.

Fedák Anita publicista–író

Gyöngyös, 2020. december 24.

Foreword

The invitation to write a recommendation for Olivia Balassa’s book is partly an honour and partly touching to me. Our friendship goes back to our joint university studies. We are both teachers of one of the educational institutions of Heves county, our writings are published on national literary portals. I always enter and prepare my students with great love for the reciting competitions she organizes, and I am always happy to see her writings getting published in renowned literary workshops. I was equally pleased to receive her forthcoming volume, for which I offer my heartfelt congratulations!

Olivia has been part of a camp of non–professional but non–amateur contemporary writers for decades. As the title suggests, Seagull Feather, the reader who takes this book in his hand should expect works that are subtle, soft, silky, and sometimes show the bright or dark side of life.

The writings were conceived in the genres of lyric and short story, and they themselves are a convincing testimony that the author is indeed unfolding her wings more effectively in the art of writing. (I note only in parentheses that during our joint university studies I was able to experience her talent at the International Poetry and Short Story Writing Competition at the Contemporary Voice, under the auspices of Károly Eszterházy University, where we were among the chosen ones).

She remained faithful to herself in the volume as well: she pins the mysteries and twists of our time on her pen with an excellent sense. She writes a heart–breaking story called State Care – to highlight just one of the masterpieces – as engulfed by the modern world of technical gadgets and energy drinks a Little Boy plans to send his parents into state care so as to not be disturbed while on his game consoles. He fires his Mom and sends her after Dad, who “just hinders me from fitting in with my classmates! Embarrassing!”

Here Olivia writes about a phenomenon that is very typical of today. In addition to parents, it also gives a warning signal to educators that children are going the wrong way by constantly having a cell phone or computer distracting them instead of learning on more traditional ways.

The short story of the Red butterfly represents a different theme. It is full of allegory with an inspiration. As I learned from her this story was inspired by Hemingway’s Hills Like White Elephants. In addition to portraying a beautiful Hungarian landscape, the short story abounds in metaphorical parables.

Throughout her works beautiful assonances, metaphors, personification and many more poetic devices can also be discovered in her poems for instance in: Autumn Poem, Freedom, Twenty–seven Balaton, Blanket, etc.

I wholeheartedly recommend Olivia's book to all those who like the story of life, love, disappointment, faith, joy, acceptance, parental pain and pride from the perspective of an effective pen–turning Hungarian teacher.

Anita Fedák

Publicist–writer

Gyöngyös, December 24, 2020.

Hogyan lettem íróvá?

Az akkor kezdődött, amikor a testvérem már iskolába járt, de én sajnos még nem. Azután ő látva ismeretek utáni bömbölésekkel tarkított, csillapíthatatlannak tűnő vágyódásomat, megszánhatott engem.

Az eset a születésnapom tájékán történt, egy szépséges őszi színekben pompázó, aranysárgás–vörösesbarna levelek lassú hulldogálásával kísért szeptemberi nap verőfényes délutánján. A születésnapomon egy hatalmas csillámos masnival átkötött, fénylő cirádás mintájú csomagolópapírral bevont, óriási ezüstszínű dobozt adott át nekem ajándékul. Ő is, amikor átadta és én is, amikor átvettem tőle, alig–alig bírtuk megtartani, olyan óriási nagy volt hozzánk képest az a doboz.

A titokzatos, szépséges és nagyszerűnek ígérkező meglepetés,–mint abban az időben a matrjoska babák– számos egymással teljes mértékben megegyező kinézetű, de egyre kisebb és kisebb méretű

dobozt rejtett magában. Ahogy a nagyságuk egyikről a másikra fokozatosan folyamatosan csökkent egy kicsit, a kicsomagolás végéhez közeledve egyszerre csak a legbelső, legkisebb doboz formája már nem kockaalakú, hanem egy téglatest dobozka rejtőzött, ami szintén ugyanolyan ékes és fényes és cirádás papírban volt, hozzá pontosan illő, arányosan kisméretű, csillogó arany masnival átkötve.

Szóval a kinézete ugyanolyan volt, de a mérete apró. Pontosan akkora, hogy belefért a tenyerembe.

Az aranymasnis papírdoboztetőt nagy izgalommal, a lélegzetemet visszatartva, lassan bontogattam. Végül, amikor leemeltem a tetejét és először megpillantottam, csak ámultam–bámultam, még a szavam is elakadt. Majd úgy megörültem, hogy helyből egy akkora cigánykereket vetettem, hogy a lábujjam hegye a kisszoba plafonját érintette, hiszen ha hiszitek, ha nem, egy varázstoll volt benne! Nem holmi hétköznapi toll volt ám az! Nem olyan, amivel csak úgy irkafirkálgatni szoktak! Kívülről és belülről csodálatos nemes anyagból, csillogóan fényes aranyból készült az én ajándékom. Senki másnak nem volt ilyen szép tolla az iskolás gyerekek közül. A belseje, az a tartály, amibe a kék tintát töltik, ezüsttel volt bevonva. Ez egy olyan toll volt, hogy amikor kipróbáltam, és óvatosan formálni kezdtem a betűket vele sötétkék borítós vonalas kisfüzetemben, egymás után derült fény varázslatos tulajdonságaira! Szépen szerkesztett körvonalakkal, egyenes szárú kampókkal, nemes tartású fecske hurkokkal, katonásan szalutáló vesszőkkel, pontos távolságokra elhelyezett, szabályos pontokkal tudtam dolgozni általa. Mindig tiszta és átlátható betűformák maradtak utána a füzetlapon. Általa „gyöngybetűkkel” írtam, ahogy kis idővel később Irma néni, az első osztályos tanítónéni mondta nekem akkor, amikor először látta az írásomat.

Biztató kék szemével jó alaposan megfigyelte, és kedves arcán elégedettség látszott. Ekkor már én is iskolába jártam, és írás tantárgyból az évvégi bizonyítványomba Irma néni dicséretet írt be.

A napokban a padlást takarítottuk itthon, és kicsiny, rozoga íróasztalomra leltem, aminek fiókjában régi, megsárgult, gyűrött papírdarabot találtam, amin varázstollam eredeti gyöngybetűivel írva a következő versike állt:

„Szorgos-dolgos kis állat a méhecske.

Virágport gyűjt, dolgozgat,

szorgalma a mézecske.

Nemcsak szép és hasznos, de erős is

így hát elhordja a Föld a hátán őt is.”

1975. szeptember 15. írta K. O.

Ahogy újra kezemben tartottam a kis papírdarabot, pár percre visszarepültem az időben. Újra átéltem gyerekkorom boldog időszakát, eszembe jutott nővérem meglepetése: a doboz és a toll. Így lettem én íróvá.

How I became a writer?

It started when my sister had already started going to school while I hadn’t. As I would beggingly and billowingly give voice to my longing for knowledge she took pity on me. The instance happened sometime around my birthday, on a bright and sunlit early afternoon of a beautiful day of Sept-ember accompanied by the shedding of colorful golden–yellow–brown leaves. She surprised me with a huge, silver-colored box, wrapped in a glittering cirada-patterned wrap-ping paper, bound with a huge glitter bow. Due to its large size both her and I could barely have a grip on that big box as she was handing it over to me. We just groped it because there wasn’t really a catch on it.